štrtetfRadosne vijesti,
vjednik I autor mnosih k

u
nas

Wilhelm Busch
NASA SUDBINA
S njemačkoga preveo: Ivan Vrtarić
EUROLIBER - RIJEČI ISKRENE
Zagreb 1995.

Naslov izvornika: Jesus unser Schicksal
Copyright © 1967: Aussaat Verlag, Neunkirchen Vluyn
Copyright © 1995: za Hrvatsku: CLV Bielefeld
Izdavači: EUROLIBER - Zagreb, Marulićev trg 17
RIJEČI ISKRENE - Puščine, Dravska 8
40304 (Čakovec)
Za izdavače: Bratoljub Horvat
Ivan Vrtarić
Prijevod: Ivan Vrtarić
Lektura: Mirjana Paić-Jurinić
CIP - Katalogizacija u publikaciji
Nacionalna i sveučilišna Biblioteka, Zagreb
UDK 242
BUSCH, Wilhelm
Naša sudbina / Wilhelm Busch ; [prijevod Ivan
Vrtarić]. - Puščine : Riječi iskrene ; Zagreb : Euroliber,
1995.-224 str.; 19 cm
Prijevod djela: Jesus unser Schicksal
ISBN 953-6425-01-7
951201036
ISBN 953-6425-01-7
Tisak: Ebner Ulm
Naklada: 30 000

Sadržaj
; - da, ali čemu Isus?	.7
Stoje smisao mog života?	20
Nemam vremena!	31
Pozor! Opasno po život!	44
Što učiniti?	58
Zašto to Bog dopušta?	 71
Naše pravo na ljubav	84
Može li čovjek razgovarati s Bogom? .. 	96
Jednostavno ne mogu vjerovati!	107
Kako uživati u životu ako nas pritišću
pogreške i krivnja?	120
Kako uživati u životu kad mi drugi idu na živce? 	133
Sve se treba promijeniti, ali kako?	144
Bez mene, molim!		156
Postoji li sigurnost u religiji?	166
Je li kršćanstvo privatna stvar?	181
Kada će doći "smak svijeta"?	195
Kakva je korist od života s Bogom?	211

O piscu
Wilhelm Busch je bio jedan od najpoznatijih i najpopular-
nijih njemačkih navjestitelja Radosne vijesti, prije i nakon
Drugog svjetskog rata. Njegov neposredan i iskren način
iznošenja istine privlačio je tisuće ljudi koji su ga dolazili
slušati.
Njegova predavanja i knjige u kojima snažno, ali jednosta-
vno, donosi odgovore na najumjesnija ljudska pitanja, mogu
prihvatiti mladi i stari, bogati i siromašni, školovani i neobra-
zovani ljudi s ulice.
Rođen 1897. godine u Wuppertal-Elberfeldu u Njemačkoj,
mladost provodi u Frankfurtu na Majni, gdje završava sre-
dnju školu. Tijekom Prvog svjetskog rata služi u njemačkoj
vojsci gdje, iako mlad, nosi čin poručnika. Na bojištu, susreće
živog Spasitelja i svoj život predaje Bogu. Taj radikalni korak
promijenio je smjer njegova života i utjecao na živote tisuća
ljudi u narednim godinama.
Po svršetku rata studira teologiju u Tübingenu, a nakon toga
prihvaća dušobrižničku službu: najprije u Bielefeldu, potom
u mrskom području i, napokon, u Essenu. Ondje je sve do
smrti vodio rad s mladima. Tijekom službe mnogo je putovao
po Njemačkoj i drugim europskim zemljama propovijedajući
posvuda Božju riječ.
Budući da je prihvatio strog, beskompromisan stav Nje-
mačke službene crkve protiv upletanja Hitlerova režima u
život crkve i nije se bojao otvoreno iskazivati svoju vjeru,
nacisti su ga nekoliko puta zatvarali.
Po svršetku Drugog svjetskog rata Wilhelm Busch još jedan-
put započinje raditi kao putujući evangelizator. Godine
1966., nakon nekoliko desetljeća neumorna i predana rada,
njegov ga Gospodar pozva k sebi.

Bog - da, ali čemu Isus?
Stari župnik poput mene, koji je čitav život radio u velikim
gradovima, tijekom godina neprekidno sluša jedne te iste
"bisere". Jedan od njih je: "Kako Bog može sve to dopustiti?"
Drugi opet glasi: "Kajin i Abel bijahu braća. Kajin je ubio
Abela. Odakle onda Kajinu žena?" A jedan od najdražih mi
je ovaj: "Gospodine Busch, vi uvijek govorite o Isusu. To je
prekrasno! No, uopće nije važno kojoj religiji pripadaš. Glav-
no je imati strahopoštovanje pred Svevišnjim, Nevidljivim."
To zvuči logično, nije ü* tako? Stoga moj veliki zemljak
Goethe (on je također iz Frankfurta) reče: "Osjećaj je sve,
ime je samo zvuk i dim..." Nije važno govorimo li o Alahu,
Budi, Sudbini ili 'Vrhovnom Biću', važno je u nešto vjerovati.
Fanatizam je precizno odrediti svoju vjeru. Tako misli barem
pedeset posto ljudi - nije li tako?-
Još se uvijek sjećam jedne starije gospođe koja mi je jednom
rekla: "Oh, gospodine župniče, opet vi sa svojom pričom o
Isusu! Nije li säm Isus rekao: 'U kući Oca moga ima mnogo
stanova'? Ondje ima mjesta za sve!"
- Dragi prijatelji, to je strahovita pogreška!
Jednom sam se zatekao u berlinskoj zrakoplovnoj luci Tem-
pelhofer Feld. Da bi se moglo ući u zrakoplov, najprije treba
proći pregled putovnica. U redu ispred mene stajao je neki
visok i snažan čovjek; kao da ga još uvijek vidim pred sobom
- dvometraš s golemim putnim pokrivačem pod rukom. Svoju
je putovnicu pružio službeniku. Ovaj mu odgovori: "Samo
trenutak! Vaša putovnica više ne vrijedi!" Na to mu taj
gospodin odvrati: "Nemojte biti tako sitničavi. Glavno je da
imam putovnicu." - "Ne," odlučno mu objasni službenik,
"glavno je imati valjanu putovnicu!"
Upravo je tako i s vjerom. Nije dovoljno samo imati vjeru -
pa kakva god bila. Svatko na svoj način vjeruje u nešto.

Nedavno mi netko reče: "Vjerujem da bi se od kilograma
govedine mogla napraviti dobra juha." I to je vjera - svoje
vrsti! Ne radi se o tome da imate nekakvu vjeru, već o tome
da imate ispravnu vjeru. Vjeru s kojom možete živjeti i kad
sve krene nizbrdo, koja vam pomaže u velikim iskušenjima -
vjeru s kojom se možete suočiti i sa smrću. Smrt je, naime,
najveća kušnja za ispravnost naše vjere.
Postoji samo jedna prava vjera s kojom se dade ispravno
živjeti i ispravno umrijeti - vjera u Gospodina Isusa Krista,
Sina Božjega. Säm je Isus rekao: "Mnogo je stanova u kući
moga Oca." Ali, postoje samo jedna vrata u te Božje stanove:
"Ja sam vrata! Tko uđe kroza me, bit će spašen."
Isus - on je vrata! Dobro znam da ljudi to ne vole čuti. Oni
satima mogu raspravljati o Bogu. Jedan Boga predočuje ova-
ko, a drugi onako; ali o Isusu se ne može raspravljati jer samo
vjera u Isusa, Sina Božjega, spašava i donosi blaženstvo!
Samo je s takvom vjerom moguće živjeti i umrijeti!
Jedan moj doživljaj pokazuje kako ta vjera ljudima izgleda
smiješnom. Jednom, prije dosta godina, šetajući Essenom
naiđoh na dvojicu muškaraca, najvjerojatnije rudara. Kad
sam prolazio pokraj njih, jedan me pozdravi: "Dobar dan,
gospodine župniče!" Okrenuh mu se i upitah: "Odakle se
poznajemo?" Tada se ovaj nasmija i reče drugome: "To ti je
župnik Busch. - Pravi frajer!" - "Hvala!" odgovorih. -"Da,
dobar momak", nastavi on, "ali pomalo lud!" - "Lud? Ta
zašto?" upitah ozlojađeno. Tada on ponovi: "Stvarno, župnik
je pravi momak. Samo, stalno govori o Isusu!" - "Čovječe,"
odvratih iznenađeno, "nisam ja lud! Za sto godina bit ćeš u
vječnosti. Tada će sve ovisiti o tome jesi li upoznao Isusa. O
njemu ovisi hoćeš li biti u paklu ili u raju. Reci mi, poznaješ
li Isusa?" - "Vidiš", smijući se prozbori onaj svome kolegi,
"opet počinje!"
Da, to je upravo ono od čega želim započeti! U Bibliji
postoji jedan stih koji želim staviti na säm početak svog
izlaganja. Taj stih glasi: "Tko ima Sina Božjega, ima život."
Na vjeronauku ste naučili nešto o Isusu, ali to ne znači da ga

imate. "Tko ima Sina Božjega" - zapazite ovu riječ "ima" -
"ima život" - ovdje i u vječnosti! - "Tko nema Sina Božjega,
nema života!" To kaže riječ Božja! Jeste li čuli izreku: "Tko
ima - ima!"? Isto značenje ima i navedeni biblijski stih. Stoga
bih vas htio uvjeriti da prihvatite Isusa i predate svoj život u
njegove ruke. - Život bez njega je ruševina!
1. Isus je Božje otkrivenje
Kad mi tko kaže: "Ja u Boga vjerujem, ali zbog čega trebam
Isusa?" odgovorim mu: "To je glupost! Bog je nevidljivi Bog.
Bez Isusa ne možemo znati baš ništa o Bogu!"
Ljudi mogu izmisliti svog vlastitog Boga, primjerice "dragog
Boga" koji neće jednog pravog Nijemca ostaviti na cjedilu,
barem ne tako dugo dok pije samo pet krigli piva na dan!
Alah, Buda - to su samo projekcije naših želja. - Ali pravi
Bog? Bez Isusa ne možemo znati ništa o Bogu. Isus nam
otkriva Boga. Bog je sišao k nama u osobi Isusa Krista.
Pojasnit ću to pomoću jedne slike. Zamislite neprovidni zid
magle. Iza toga zida skriven je Bog. Budući da ljudi ne mogu
živjeti bez njega, počeli su ga tražiti. Pokušali su se probiti
kroz maglu. To su pokušaji raznih religija. Sve su religije,
naime, čovjekovo traganje za Bogom i svima je zajedničko
jedno: sve su se izgubile u magli i nisu bile kadre pronaći
Boga.
Bog je skriveni Bog. To je vrlo dobro razumio čovjek po
imenu Izaija kada je iz dubine srca kriknuo: "Gospodine, ne
možemo doći k tebi. O, da razdriješ nebesa i sides k nama!"
I, zamislite, Bog je čuo taj krik! Prodro je kroz gustu maglu i
došao k nama - u osobi Isusa Krista! Bog nam je došao onoga
dana kada su anđeli pjevali nad betlehemskim poljanama:
"Danas vam se rodio Spasitelj! Slava Bogu na visini!" A sada
nam Isus govori: "Tko vidi mene, vidio je Oca!" Bez Isusa
nisam znao ništa o Bogu. On je jedina osoba od koje mogu
primiti pouzdanu spoznaju Boga! I kako onda netko može
reći: "Ja mogu i bez Isusa!"?

2. Isus je spasonosna ljubav Božja
Jednom me intervjuirao neki novinar. Upitao me: "Zbog
čega održavate ovakve sastanke?" Odgovorili mu: "To Činim
zbog toga jer se bojim da ljudi ne odu u pakao." Na to se on
nasmije i reče mi: "Takvo mjesto ne postoji!" Ja mu odvratih:
"To vi kažete! Za sto ćete godina znati jeste li u pravu bili vi
ili Božja riječ, Biblija. Recite mi", nastavih, "jeste li ikada
osjetili strah od Boga?" - "Ne!" odgovori on. "Dragog se
Boga nitko ne treba bojati!" Tada sam mu objasnio: "Čak i
onaj s površnim znanjem o Bogu mora znati da ne postoji
ništa strasnije no što je on - sveti i pravedni Bog, Sudac naših
grijeha. - Mislite li da će on jednostavno prijeći preko vaših
grijeha? Vi ga nazivate 'dragim Bogom', no Biblija ne govori
tako. Biblija za njega kaže: 'Strašno je upasti u ruke živoga
Boga.'"
Jeste li se ikad uplašili pred Bogom? Ako niste, tada niste
još ni počeli uviđati strahovitu stvarnost Božje svetosti i
užasnu stvarnost svojega grijeha. Ali kad se počnete bojati
Boga, upitat ćete se: "Kako mogu opstati pred Bogom?"
Osobno vjerujem da je najveća glupost našeg doba to što se
više ne bojimo Božjeg gnjeva. Kad neki narod prestane ozbilj-
no shvaćati živoga Boga i njegov gnjev protiv grijeha, to je
znak zastrašujućeg otvrdnuća.
Profesor Karl Heim mi je jednom prigodom pripovijedao o
svom boravku u Pekingu. Ondje su ga odveli na neko brdo na
čijem je vrhu stajao oltar koji su nazivali "nebeskim oltarom".
Objasnili su mu da se u takozvanoj "noći pomirenja" to brdo
ispuni stotinama tisuća ljudi koji nose svjetiljke. Tada bi se
popeo i car - u to je doba Kinom još vladao car - te prinio
žrtvu pomimicu za svoj narod. I dok mi je to objašnjavao,
reče: "Ti su pogani znali što je gnjev Božji i da se čovjek treba
pomiriti s Bogom." Nasuprot tome civilizirani zapadnjak
misli kako može govoriti o "dragome" Bogu i da će Bog biti
zadovoljan njime tako dugo dok plaća crkveni porez!
Počnimo se radije ponovno bojati Boga! Svi smo mi sagri-
ješili! - Vi niste? - Ne zavaravajte se, svakako jeste!
10

Jednom kad se ponovno naučimo bojati Boga, zapitat ćemo
se: "Kako izbjeći Božji gnjev? - Tko će nas spasiti?" Tek kad
počnemo postavljati ta pitanja, otvorit će nam se oči te ćemo
razumjeti daje Isus oslobađajuća ljubav Božja! - "Bog želi da
se svi ljudi spase", kaže Biblija, ali on ne može biti neprave-
dan. Bog ne može grijeh ostaviti nekažnjenim. I to je razlog
zbog čega je dao svoga Sina - za spasenje i pomirenje.
Pođite u mislima sa mnom do Jeruzalema. Izvan grada
nalazi se brdo na kojem su se okupile tisuće ljudi. Visoko nad
glavama puka uzdignuta su tri križa. Čovjek na lijevom križu
je poput nas - grešnik. Na desnom također. Ali pogledajte
čovjeka u sredini. - Vidite li ga? Eno, onog čovjeka s krunom
od trnja na glavi? - Sina živoga Boga!
O glavo krunisana kojoj se rugo' svijet. IO glavo puna rana,
a na njoj trnov splet. IO čelo s kog' je teko' u muci krvav znoj,
i ja te se sada sjećam i teških rana broj.
Zbog čega je pribijen na križ? - Križ je oltar, žrtvenik Božji,
a Isus je "Jaganjac Božji koji oduzima grijehe svijeta" i izmi-
ruje nas s Bogom. Tako dugo dok ne pronađete Isusa, ostajete
pod Božjim gnjevom - makar to poricali. Samo oni koji
dolaze k Isusu mogu biti u miru s Bogom jer "na njega pade
kazna - radi našeg mira."
Prikazat ću vam to jednostavnim primjerom. U Prvom sam
svjetskom ratu bio topnik. Topovi su nam sa strane bili
zaštićeni metalnim štitnicima. Jedanput smo ostali na prvoj
borbenoj crti bez zaštite pješaštva, a napali nas tenkovi. Meci
neprijateljskog pješaštva poput tuče su udarali po štitnicima.
Nasreću, štitnici bijahu dovoljno jaki te smo ostali netaknuti.
U tom sam trenutku pomislio: "Da sada ispružim ruku izvan
štitnika, meci bi je odmah rastrgnuli i bio bih izgubljen,
zacijelo bih iskrvario. Ali ovdje iza štitnika sam siguran!"
To je upravo ono što je Isus postao meni. Dobro znam da
bih bez Isusa bio uništen na Božjem sudu. Osim toga, bez
Isusa ne bih nikada mogao dobiti mir u srcu - bez obzira što
činio. Bez Isusa ne mogu umrijeti bez smrtnoga straha pred
11

onim što me čeka. Bez Isusa idem ravno u vječnu propast.
Vječna smrt nedvojbeno postoji - pričekajte i vidjet ćete! Ali
kada stojim u zaklonu Isusova križa, zaštićen sam kao i onda
iza čeličnog štitnika. Sa sigurnošću znam da je on moj Otku-
pitelj! Moj Spasitelj! - Da, Isus je oslobađajuća ljubav Božja!
Jeste li već čuli ove riječi: "Bog želi da se svi ljudi spase."
Zato je i dao svoga Sina - za spasenje, za otkupljenje. Dao ga
je i za vas! Nemajte mira sve dok ne dobijete taj Božji mir -
sve dok ne budete spašeni!
3. Isus jedini može riješiti najveće životne probleme
Znate li koji je najveći problem našeg života? Stariji, narav-
no, odmah pomisle na žuč, bubrege ili nešto od čega upravo
boluju. Kod mladih je to "dečko" ili "djevojka". Svatko ima
nekakve svoje probleme. No, vjerujte mi, najveći naš problem
u životu jest naša krivnja pred Bogom.
Mnogo sam godina radio s mladima pa sam uvijek tražio
nove slike kako bih im lakše objasnio tu istinu. Jednu bih htio
upotrijebiti i ovdje. Svojim bih slušateljima rekao: "Zamislite
da od rođenja nosimo željezni prsten oko vrata. Svaki put
kada sagriješim, na nj biva zavarena jedna karika. Imao sam
prljave misli - jedna karika. Bio sam zločest majci - jedna
karika. Loše sam govorio o drugima - još jedna karika. Pro-
veo sam dan bez molitve i ponašao se kao da Boga nema -još
jedna. Bio sam nepošten, lagao sam -još jedna karika..."
Sada pokušajte zamisliti duljinu lanca koji vučemo za so-
bom! To je lanac naše krivnje. Taj lanac, naravno, ne možemo
vidjeti, ali takva je stvarnost naše krivnje pred Bogom. Naša
je krivnja golema i mi je vučemo za sobom ma gdje išli.
Često sam se pitao zašto ljudi nisu sretniji i zadovoljniji.
Izgleda da imaju sve uvjete da budu sretni, ali jesu li zaista
sretni? - Oni to nikako ne mogu biti! Ne mogu jer za sobom
vuku teški lanac vlastite krivnje! - I nitko im ga ne može
skinuti, nijedan propovjednik, svećenik ili pak anđeo. Ni Bog
im ga ne može jednostavno skinuti jer je pravedan - "Čovjek
žanje ono što je sam posijao."
12

Ali tu je Isus! On je jedini koji može riješiti naš najveći
životni problem. On je umro za moje grijehe. Svojim je
životom platio za njih. Zato je sposoban skinuti lanac krivnje
s mene. - On je jedini koji to može!
Iz vlastita iskustva mogu reći da je pravo oslobođenje znati
da su ti grijesi oprošteni. Veće oslobođenje čovjek ne može
iskusiti u životu. I ne samo da to iskustvo mijenja život, nego
i smrt. Vi stariji ćete to dobro razumjeti: jedno je umrijeti sa
spoznajom da su ti grijesi oprošteni, a drugo otići u vječnost
noseći sa sobom svu svoju krivnju. - To mora da je užasno!
Znam neke koji su cijelog života govorili: "Ja sam dobar. Ja
sam pravedan." Jednog će dana umrijeti i ostaviti i posljednju
prijateljsku ruku da bi otkrili kako lađa njihova života, zah-
vaćena strujom vječnosti, plovi ususret Bogu. Sa sobom neće
moći ponijeti ništa: ni "kućicu", ni bankovni račun, ni štednu
knjižicu - samo svoju krivnju. Eto, tako će se čovjek pojaviti
pred Bogom. - Užasno! No takva je ljudska smrt.
I kada kažu: "Pa tako svi umiru!" - onda svi i umiru tako! -
Ali ti ne trebaš umrijeti tako! Isus ti nudi oproštenje grijeha!
To je najveće oslobođenje što postoji.
Bilo mi je osamnaest godina kad sam iskusio oproštenje
grijeha. Moj se lanac krivnje prekinuo i otpao. Tada se dogo-
dilo ono što kaže pjesma: "...izgubljen grešnik bio sam, sad
spašen sam i ja... Sad srce moje sretno je i ne plaši se već. Od
straha oslobodi me, milosti Božje Riječ."
Želja mije da i ti iskusiš Božje oproštenje. Približi se Isusu!
Učini to još danas! On te očekuje. Reci mu: "Gospodine, moj
je život iskvaren i ispunjen grijehom. Uvijek sam to izbjega-
vao priznati i sebe prikazivao u najboljem svjetlu. Sada dono-
sim pred tebe sve svoje grijehe. Želim vjerovati da tvoja krv
može isprati svu moju krivnju." - Oproštenje grijeha je nešto
divno. Ne oklijevaj!
U sedamnaestom stoljeću živio je u Engleskoj čovjek ime-
nom John Bunyan. Zbog svoje vjere proveo je mnoge godine
u zatvoru. (Ah, neke se stvari nikad ne mijenjaju! Nakon
13

riječi Božje, zatvor je nešto najstalnije na svijetu.) U zatvoru
je Bunyan napisao izvrsnu knjigu koja se i danas rado čita. U
njoj je život kršćanina prikazao kao opasno putovanje puno
pustolovina. Knjiga, naime, govori o čovjeku koji je živio u
gradu zvanu Propast. Odjednom ga obuzeo nemir pa reče:
"Ovdje ništa ne valja. Nemam mir u duši. Nesretan sam.
Moram odavde!" Svoj je nemir podijelio sa ženom koja mu
odgovori: "Malo si napet, treba ti odmor." To mu nije nimalo
pomoglo, nemir je ostao. Jednoga dana konačno zaključi:
"Nema mi druge, moram napustiti ovaj grad!" - i pobježe.
Nakon nekoliko koraka postao je svjestan kako mu je na
leđima pričvršćen velik teret. Htio ga se riješiti, ali nije mo-
gao. Što je dalje odmicao, teret je bivao sve teži. Naposljetku
je već jedva hodao. S velikim se naporom popeo planinskim
putom. Teret je postao nesnošljiv. Odjednom se, zamaknuvši
iza zavoja, nađe pred križem. Već na izmaku snaga, sruši se u
podnožju križa, čvrsto ga obujmi rukama i podiže pogled na
raspetog Isusa. Istog trena osjeti kako mu se teret odvojio s
leđa i uz buku i lomljavu otkotrljao u provaliju.
Ova priča krasno prikazuje ono što čovjek doživljava kad se
približi križu Isusa Krista. To opisuje i ova pjesma: Kod križa
Kristova zora me obasja, I slijep bijah ali sada, gle, vidim ja. I
Kadu život svojIsusa primam, Ihosana, tada blažen mir imam.
Ja imam oproštenje grijeha jer je moj Spasitelj trpio umje-
sto mene. S mene je skinut lanac krivnje. Mog tereta više
nema. Nitko osim Isusa ne može dati takav dar - oproštenje
svih naših grijeha.
4. Isus je dobri Pastir
Vjerojatno ste već iskusili kako je grozno biti sam i kako je
život tada prazan. U svojoj ste osamljenosti shvatili: "Nešto
u mom životu nedostaje. - Ali što?" Reći ću vam što: nedo-
staje vam živi Spasitelj!
Upravo sam objasnio daje Isus umro na križu kako bi platio
za naše grijehe. Čujte ovaj biblijski stih: "Na njemu je bila
kazna radi našega grijeha." Mrtvog su ga skinuli s križa i
14

položili u grob isklesan u stijeni. Na otvor groba postavili su
golemi kamen. Da bi bili potpuno sigurni, rimski je upravitelj
naredio da se grob zapečati, a pred ulaz postavi straža. Pret-
postavljam da neki od stražara bijahu prekaljeni ratnici koji
su se borili po svim zemljama ondašnjeg poznatog svijeta:
Galiji, Germaniji, Aziji, Africi. Tijela su im vjerojatno bila
nagrđena od rana zadobivenih u borbama... U osvit trećeg
dana po Isusovoj smrti stajahu pred grobnicom sa štitovima
na rukama, kopljima u desnicama i kacigama na glavama. U
rimskog se legionara zaista moglo pouzdati kad je bio na
straži! No Biblija kaže: "...anđeo Gospodinov siđe s neba,
pristupi te odmaknu kamen." -1 Isus iziđe iz groba! To je bilo
tako zastrašujuće da su stražari popadali po zemlji kao mrtvi.
Nakon nekoliko sati susreo je Isus siromašnu djevojku. Za
nju Biblija kaže da je ranije bila opsjednuta sa sedam demona
koje je Isus istjerao iz nje. To je jutro bila sva u suzama. Isus
joj priđe; no ona se, kad ga ugleda, ne sruši od straha. Upravo
obrnuto, njezina se tuga pretvori u radost i ona, prepoznavši
uskrslog Gospodina, uskliknu: "Gospodaru!" Utješila se jer
je znala: "Isus je dobri Pastir; živ je i tu je sa mnom!"
Vidite, zbog toga želim imati Isusa. Trebam nekoga tko će
me uzeti za ruku! Mene je život bacio u tamne dubine. Zbog
svoje sam vjere proveo mnogo vremena u nacističkim zatvo-
rima. Bilo je trenutaka kada sam mislio: "Preostaje mi još
samo korak do mračnog kraljevstva ludila, odakle se ne može
natrag." Tada bi mi prišao Isus i opet bi sve bilo dobro. To
vam mogu osobno potvrditi.
U zatvoru sam proveo jednu noć kada je izgledalo da se
otvorio sam pakao. Tog su dana nacisti doveli ljude koje su
vodili u koncentracijski logor. Ljude bez ikakve nade, dijelom
kriminalce, dijelom nevine ljude - Židove. Te su noći, sjećam
se dobro, bila je subota, srca tih ljudi bila ispunjena dubokim
očajem. Odjednom su svi počeli urlati iz svega glasa. Ne
možete zamisliti taj prizor. Cijela je zgrada bila puna očajnika
koji su jaukali i lupali po zidovima i vratima ćelija. Stražari
su bili nervozni i pucali pištoljima u strop te trčali od ćelije
15

do ćelije udarajući liijevo i desno koga su stigli. Ja sam sjedio
u svojoj ćeliji i mislio: "Ovako će jamačno biti u paklu." Kako
je neopisiv bio taj prizor. U tom mi trenu nadođe misao:
"Isus! On je ovdje!" - Govorim vam ono što sam doživio u
tome trenutku. Tada tiho, sasvim tiho, zazvah ondje u svojoj
ćeliji: "Isuse! Isuse! Isuse!" - Za tri minute sve je utihnulo.
Razumijete li? Zazvao sam ga. To nijedan čovjek nije mo-
gao čuti, samo On - i demoni su morali odstupiti! Tada, iako
je bilo strogo zabranjeno, glasno zapjevah: "Isuse, prijatelju
moj, melem srca mog; Isuse, ukras si moj. O, kako dugo srce
moje za tobom će čeznuti..." Svi su uhićenici mogli čuti
pjesmu. Stražari nisu rekli ni riječ što glasno pjevam. "...Od
oluje se mogu uzdrmati i temelji svijeta, kraj mene Isus je
moj!" - Dragi prijatelji, ondje sam osjetio što znači imati
živog Spasitelja.
Jednom ćemo svi morati, ta govorio sam već o tome, proći
kroz veliku nevolju, kroz gorko iskustvo smrti. Jednom mi je
netko pristupio s riječima: "Vi župnici uvijek plašite ljude s
pričama o smrti!" Ja mu na to odgovorih: "Time zaista ne
trebam nikoga plašiti, toga se svi bojimo!" No kakvo će
olakšanje biti kada tamo, u trenutku smrti, budemo mogli
prihvatiti ruku Dobroga Pastira! Govore mi, i to je istina, da
se "...čovjek današnjice manje boji umrijeti negoli živjeti.
Život je grozan, gori od smrti!" Ali, dragi prijatelji, postoji
nešto bolje - život sa Spasiteljem!
Ispripovijedit ću vam jedan događaj koji sam često uzimao
kao ilustraciju. Nevjerojatan je, ali istinit. U Essenu sam
upoznao nekog industrijalca, jednog od onih darežljivih.
 -	"Gospodine župniče", reče mi, "dobro je što djecu učite
dobru. Evo vam ček na sto maraka za vaš rad." Kad sam ga
upitao kako on stoji s vjerom, hitro mije odgovorio: "Pustite
to, gospodine župniče; znate, ja imam vlastiti svjetonazor..."
 -	Razumijete li to? Bio je to dobar čovjek, ali udaljen od Boga
kao Mjesec od Sirijusa.
Nedugo nakon tog susreta vjenčavao sam jedan mladi par.
To ponekad i nije baš ugodno u našim velikim, praznim
16

crkvenim zgradama. Uđoše mladenci s desetak svatova. Sje-
dili su kao izgubljeni u toj golemoj crkvi. Jedan od svjedoka
bio je i moj darežljivi industrijalac. Zaista sam se sažalio na
tog čovjeka. Stajao je ondje u elegantnom fraku, s cilindrom
u ruci. Jednostavno nije znao kako se ponašati u crkvi. S lica
mu se čitalo pitanje: "Trebam li kleknuti, ili se prekrižiti? Što
sada trebam učiniti?" Pokušao sam mu pomoći da se opusti.
Uzeh mu cilindar iz ruke i odložih ga sa strane. Tada zapje-
vasmo. On nije imao pojma kako pjesma ide, ali je pokušao
pjevati s ostalima. - Možete li sebi predočiti tog gospodina?
Čovjeka koji se inače tako dobro snalazi u svijetu!
Tada se zbilo nešto neočekivano. Mlada je inače bila po-
moćnica u bogoslužjima za djecu pa je tridesetak djevojčica
odlučilo pjevati na njezinu vjenčanju. Smještene visoko gore
na galeriji, svojim su slatkim glasićima počele pjevati dječje
pjesme: "Isusova sam ovčica, radujem se uvijek tom', Pastiru
mom' ljubljenom..." Svrnuo sam pogled na svog prijatelja i
začudio se: "Što je tom čovjeku? Je li bolestan?" Tresući se
sagnuo je glavu i prekrio lice rukama. Prva mije pomisao bila:
"Nešto mu se dogodilo! Moram hitno pozvati liječnika!" No
tada sam shvatio da on nezaustavljivo plače. "...Pastiru mom
ljubljenom, koji me krijepi," pjevale su dalje djevojčice, "koji
me ljubi, koji me zna i mojim me imenom zove. Pod njegovom
palicom blagom ja izlazim i ulazim, i neizrecivo slatku pašu
nalazim..." - Sjedio je ondje taj čovjek, veliki industrijalac -
i plakao! Odjednom sam shvatio što se dogodilo u praznoj
crkvi. Taj čovjek je, zacijelo, sam sebi rekao: "Ova djeca imaju
nešto što ja nemam - Dobroga Pastira. Ja sam samo jadan i
izgubljen čovjek!"
Ni vi, tko god bili - muško ili žensko - nećete daleko stići u
životu ako zajedno s tom djecom ne možete reći: "Radujem
se što pripadam stadu Isusa Krista i imam Dobroga Pastira."
- Bez njega dalje ne možete! Zašto ne biste donijeli životnu
odluku koja bi te riječi učinila i vašima?
Zašto vjerujem u Isusa? Zato što je on Dobri Pastir, moj
najbolji prijatelj i živi Spasitelj.
17

5. Isus je Knez života
Prije mnogo godina organizirao sam omladinski kamp u
Böhmerwaldu. Po svršetku kampa kad je mladež otišla, mo-
rao sam ostati još jedan dan i pričekati auto koji će poslati po
mene. Noć sam proveo u lovačkom dvorcu koji je nekoć
pripadao nekom kralju. U to je doba ondje stanovao samo
šumar. Zgrada je bila u poluruševnom stanju. U njoj nije bilo
čak ni struje, ali je imala vrlo veliku dnevnu sobu s kaminom.
Kad je naložio vatru u kaminu, šumar mi pruži svjetiljku i
zaželi laku noć. Vani je bjesnila oluja, a kroz krošnje jelki oko
kuće lijevala je kiša: pravo vrijeme i mjesto za dobar krimić.
Upravo te noći nisam imao kod sebe ništa za čitanje. Tada
na rubu kamina pronađoh nekakvu knjižicu. Polako sam je
počeo listati pod treptavim svjetlom petrolejke. Mislim da
nešto groznije nikada nisam čitao! Na njezinim je stranicama
neki liječnik izlijevao svoj gnjev protiv smrti. Stranicu za
stranicu nizali su se ovakvi odjeljci: "O, smrti, neprijatelju
ljudskoga roda! Tjedan sam se dana mučio iz tvojih kandži
iščupati jedan ljudski život i kad sam već pomislio da sam ga
spasio, stala si kraj njegove postelje i otela mi ga s prezrivim
osmjehom - i sav moj trud bijaše uzaludan. Ja mogu izliječiti
čovjeka, ali znam da je sve uzalud - uvijek dolaziš ti sa svojom
šakom od kostiju! O, smrti, ti varalice, neprijatelju!"
I dalje je tako na svakoj stranici davao oduška svojoj mržnji
prema smrti. Tada sam naišao na najgori odjeljak: "O, smrti,
kraju svega!" i doslovce je nastavio ovim riječima: "O, pro-
kleta! Kad bi zaista bila kraj svemu! Kada te pogledam,
pretvaraš se u znak pitanja. Tada se pitam je li smrt zaista
kraj? - A što ako nije?"
To je to! No ja vam mogu reći da sa smrću nije svemu kraj!
Isus koji najbolje zna sve o tome, rekao je: "Širok je put što
u propast vodi, a uzak je put koji vodi u život." Na nama je
da, dok smo još na Zemlji, donesemo ispravnu odluku. Zato
se ja radujem jer imam Spasitelja koji mi daje život - ovdje i
sada. Imam Spasitelja koji jest život i koji vodi u život. To je
razlog zbog kojeg ovu poruku volim govoriti drugima.
18

Za Prvog svjetskog rata tjednima sam bio kod Verduna gdje
se tada vodila jedna od najvećih bitaka. Između rovova ležale
su hrpe leševa. Kasnije se cijelog života nisam mogao oslobo-
diti tog užasnog zadaha raspadajućih leševa. I svaki put kad
vidim spomenik s natpisom: "Pali za domovinu", osjetim taj
zadah Verduna, smrad mrtvih tijela. I kad pomislim da za sto
godina više neće biti nikoga od nas, zagušuje me taj isti, užasni
miris smrti. Osjećate li ga i vi?
Ipak, u tom smrtnom svijetu postoji Jedan koji je uskrsnuo
od mrtvih! On je rekao: "Ja živim i vi ćete živjeti! Vjerujte u
mene! Dođite k meni! Pokajte se! Postanite moji! Povest ću
vas u život!" Nije li to čudesno? Kako živjeti u tom svijetu
smrti bez Spasitelja koji jest život i koji vodi u vječni život?
Ovih sam dana čitao jedno staro pismo koje je profesor Karl
Heim dao tiskati. To je pismo nekog vojnika, kršćanina, koji
je poginuo u Rusiji za vrijeme Drugog svjetskog rata. U tom
pismu piše otprilike ovako: "Ovdje je jezivo! Kad Rusi zapu-
caju 'Staljinovim orguljama' (kaćuše, lanseri protupješačkih
raketa. Op. prev.), sve nas obuzme panika. I ta hladnoća! Taj
snijeg! Jezivo! - Ali ja se ne bojim! Bit će prekrasno kad
poginem: u trenutku ću ući u blaženstvo. Prestat će muka i ja
ću vidjeti moga Gospodina licem u lice. Utonut ću u njegov
sjaj... Ne, neće mi biti žao ako ovdje poginem!" To mu se i
dogodilo nedugo nakon što je napisao to pismo. Čitajući ga,
pomislih: "Kako je veličanstveno to 3to se jedan mladić više
ne boji smrti samo zato što poznaje Isusa!" -Da, Isus je Knez
života. On svojima daje nepokolebljivu nadu u vječni život!
U doba Tridesetgodišnjeg rata napisao je Paul Gerhard ove
stihove: Svoj ću život samopronijeti kroz ovaj svijet, lal'u tom
neprijateljskom šatoru ne mislim živjet. I Putovima svojim pu-
tujem, u Domovinu što vode, Igdje Otac će tješit me moj.
Od sveg vam srca želim da i vi možete ovako proputovati
kroz ovaj svijet.
Zašto trebam Isusa? - Zato jer sve, apsolutno sve, ovisi o
tome hoću li ga upoznati!
19

V
Stoje smisao mog života?
Jednoga dana nazvao me u Essenu neki tvorničar. Djelovao
je vrlo uznemireno. - "Gospodine župniče, dođite odmah k
meni!" reče mi. Požurih koliko sam mogao. Dočekao me
riječima: "Sin mi se ustrijelio!"... Poznavao sam mladića. Bio
je student i imao sve što bi mu srce poželjelo: bio je zdrav,
zgodan, mlad i bogat. Već je dugo imao vlastiti auto i nije bio
upleten ni u kakve mladalačke nepodopštine. I taj mladi
čovjek ispalio je sebi metak u usta! U oproštajnom je pismu
napisao: "Ne vidim nikakva smisla nastavljati živjeti. Moj
život je bez smisla!" - Zaista potresno!
Pitanje o smislu našeg života od goleme je važnosti. Ono je
tako važno zato što raspolažemo samo jednim životom! Jeste
li ikada razmišljali o tome što znači imati jedan jedini život?
- Jedanput ćete morati dobro promisliti o tome!
U osnovnoj školi nisam bio baš dobar u matematici. Moj
učitelj jednostavno nije razumio kako dolazim do rezultata.
Kada bih napisao zadaću, on bi mi ponekad, pokazavši sasvim
otvoreno kako malo cijeni moje umijeće pronalaženja krivih
rezultata, iscrtao bilježnicu crvenom tintom. Bilježnica mi je
izgledala grozno. Kad bi već bila dobrano crvena, bacio bih
je; ponekad dok još nije ni bila dokraja ispisana, i kupio novu,
lijepu i čistu. Tako sam mogao ponovno započeti pisati.
Kad bi samo čovjek mogao učiniti tako sa svojim životom!
Vjerujte mi da milijuni ljudi, u trenutku kad im smrt pokuca
na vrata, pomisle: "O, kad bih mogao još jedanput krenuti
otpočetka! Sve bih učinio drugačije!" Bilježnicu je lako kupiti
i početi pisati otpočetka, ali sa životom to nije moguće!
Imamo samo jedan život! Kako je užasno kad ga zaprljamo
krivim načinom življenja! Imamo samo jedan život - ovoze-
maljski - ako ga izgubimo, izgubili smo ga za svu vječnost.
Shvatite ozbiljno to što vam govorim - radi se o životu i smrti!
20

Jutros je pokraj hotela u kojem sam odsjeo protutnjalo
veliko krdo krava. - "Kako su krave sretne," pomislih, "uopće
ne trebaju razmišljati zbog čega su na svijetu. Tu je sve jasno:
moraju davati mlijeko ljudima i na koncu im poslužiti za
hranu."-Shvaćate listo mislim? Životinja ne treba razmišlja-
ti o smislu života. Po tome se čovjek razlikuje od životinje.
Nažalost, mnogi žive i umiru, a da se nikada nisu zapitali:
"Zbog čega ja, ustvari, živim?" Između takvih ljudi i životinja
nema razlike. Udaljenost između čovjeka i životinje je vrlo
mala. Čovjeka čini čovjekom to što razmišlja i pita se: "Zašto
sam ovdje?" - Zaista, zašto sam čovjek? Zašto postojim?
1. Površni i nepromišljeni odgovori
Dragi prijatelji, zastrašujuće je koliko je površnih i nepro-
mišljenih odgovora na pitanje: "Zašto živim?" Prije mnogo
godina imao sam priliku na jednome mjestu čuti sve te povr-
šne i ishitrene odgovore. Bilo je to 1936. godine, dakle u doba
Hitlerova Trećeg Reicha. Neki su me studenti iz Miinstera
zamolili da razgovaram s njima o temi: "Što je svrha mog
života?" Otvoreno su mi rekli da ne žele čuti propovijed, nego
samo razgovarati o toj temi. - "Dobro," rekoh, "onda počni-
mo! - Što je smisao mog života? Zašto živim?" Ustane jedan
mladić i reče: "Ja živim zbog svog naroda. To je nešto poput
stabla i lista. List je ništa, stablo je sve. Ja postojim zbog svog
naroda!" - "Lijepo," odgovorih mu, "a zbog čega postoji
stablo, zbog čega postoji narod?" -Nasta tišina. To nije znao.
Nije znao odgovor na to iskonsko pitanje. Jednostavno ga je
zanemario. Tada im rekoh: "Dragi prijetelji, takvim odgovo-
rima vi jednostavno izbjegavate to važno pitanje!"
"Što je smisao mog života? Zbog čega živim?" upitah po-
novno. Drugi mladić objasni: "Ja postojim da bih ispunio
svoju dužnost!" - "Čovječe," rekoh mu, "pa to je smiješno!
što je moja dužnost? Držim daje moja dužnost propovijedati
vam Božju riječ - evanđelje. Mathilda Ludendorff pak misli
daje njezina dužnost poricati Božje postojanje. - Što je onda
dužnost?"
21

Jednom mi neki visoki državni službenik reče: "Gospodine
župniče, neka ovo ostane među nama. Od jutra do večeri
samo potpisujem dokumente, ali da svi oni izgore, svijet bi i
dalje postojao. Žao mi je što sam svoje vrijeme i energiju
posvetio takvom besmislenom poslu." - Što je onda dužnost?
U doba Trećeg Reicha tisuće esesovaca poubijali su stotine
tisuća ljudi. Kad su ih nakon rata doveli na sud, branili su se
riječima: "Samo smo izvršavali svoju dužnost. Bilo nam je
zapovijedeno." Vjerujete li da je čovjekova dužnost ubijati
druge ljude? Ja u to ne mogu vjerovati.
I još rekoh studentima: "Što je bit svega? Što je moja
dužnost? Tko mi to može reći? - Izgleda da smo opet na
samom početku." Mladići počnu razmišljati. Tada jedan usta-
ne i ponosno reče: "Ja potječem iz stare aristokratske obitelji.
Mogu vam nabrojati sve pretke unatrag šesnaest naraštaja.
Veliko je moje rodoslovlje! Nije li pokušaj da nastavim gra-
diti tu lozu dovoljno vrijedna životna zadaća i razlog zbog
kojeg se isplati živjeti?" Na to sam mu jedino mogao odgovo-
riti: "Čovječe, kad netko ne zna zbog čega je živjelo proteklih
šesnaest naraštaja, bez ikakve je vrijednosti osnivati sedam-
naesti!"
Tako je mnogo površnih i nepromišljenih odgovora. U nas
se često u novinama mogu pročitati osmrtnice. Iz jedne od
njih izdvojio sam ovu groznu izreku: "Samo je rad bio tvoj
život, nikada nisi mislio na sebe. Mučiti se za svoju obitelj bila
ti je najuzvišenija dužnost." - Je li vam to poznato? Svaki put
kad čitam takvo što, uhvatim se za glavu i pomislim: "Pa to je
osmrtnica za konja!" - Nije li tako? Konj mora samo raditi.
Ne vjerujem da je bit čovjekova postojanja samo rad. To bi
zaista bilo bijedno. Ako bi jedini cilj našeg života bio: "Samo
je rad bio tvoj život", tada bi bilo najbolje oduzeti si život već
u desetoj godini života. - To je užasno! Ne, ni to nije smisao
našeg života.
Jedan mi drugi student tada reče: "Vidite, ja ću postati
liječnik. Neće li to što ću moći spasiti ljudski život biti vrijed-
no življenja?" - "To je lijepo," prihvatih, "ali ako ne znate
22

zbog čega čovjek živi, tada je besmisleno pokušavati spasiti
mu život. Tada mu je bolje dati injekciju od koje će umrijeti."
Nemojte me krivo shvatiti, ja nisam rekao da ljudima treba
davati smrtonosne injekcije. Ono što mislim jest da odgovor
koji je dao student medicine nije stvarno rješenje našeg pro-
blema - pitanja o smislu života.
Okružen tim studentima bio sam potresen spoznajom kako
učeni ljudi (i danas) žive ne znajući zbog čega su, ustvari, na
svijetu. Možda ćete se i vi, kao i oni, malo ljutiti na moj način
govora. Ja bih, naravno, mogao rabiti uglađenije izraze i
mnogo stranih i učenih riječi, ali vi biste zacijelo zaspali
nakon pola sata. A budući da se toga strašno bojim, nastavit
ću radije govoriti ovako kako govore prosječni ljudi. U redu?
Vidite, kad prođete kroz ono što smo mi tada prolazili u
Njemačkoj, nije ni čudo da na takva pitanja dobijete odgovor
kakav sam ja dobio od tih studenata u Miinsteru: "Život
uopće nema dublji smisao. Čista je slučajnost što sam se
rodio. Nema u tome nikakva smisla. Najbolje je učiniti jedno
-	uživajmo život koliko god možemo."
To je vjerojatno najveće iskušenje kroz koje mora proći
čovjek koji počinje razmišljati o smislu života: "Moj je život
apsurdan. Bez ikakva je smisla. Da se moji roditelji nisu uzeli,
ne bih bio ni začet, ni rođen. Čista je slučajnost što postojim.
U osnovi, moj je život potpuno lišen smisla." I ako takav
čovjek ima težak život, u tom je trenutku jako blizu samou-
bojstvu. "Čemu živjeti kad je sve samo slučajnost i besmisao?
-	Bolje je ubiti se!" Jeste li znali da u Zapadnoj Njemačkoj
više ljudi oduzme sebi život, nego što ih strada u prometnim
nesrećama? Znate li da su pedeset posto samoubojica ljudi
mlađi od trideset godina? - To je potresno svjedočanstvo
našeg doba: ne vidimo više smisao života!
Često sam razgovarao s ljudima koji bi mi rekli: "Život je
tako besmislen. Odbacit ću ga. Potrošit ću ga u užicima ili pak
počiniti samoubojstvo." Ja bih tada upitao: "Ali Što ako život
ima smisla? Ako zaista postoji smisao, a vi proživite kao da
ga nema? Što će onda, na kraju svega, biti s vama?"
23

U Bibliji postoji jedan stih koji bi nas trebao ispuniti stra-
hom. On glasi: "Ljudima je određeno samo jedanput umrijeti
-	potom dolazi sud!" Čovjek mora znati taj biblijski stih da
bi se ozbiljno zapitao: "Zašto živim?" Ne možemo jednostav-
no umrijeti i doći na sud Božji ako smo zanemarili smisao
svog života! Je li pitanje sada jasnije?
2. Tko nam može dati odgovor?
Tko nam na cijelom svijetu može odgovoriti na pitanje:
"Zašto živim?" - Tko? - Crkva? - Ne! - Svećenik? - Ne! On
je u istom položaju kao i mi. - Znanstvenici? - Filozofi? Ni
oni nam ne mogu dati odgovor na pitanje: "Zašto živim?"
-	Ne postoji nitko drugi tko bi nam mogao reći zašto živimo,
osim onoga koji nas je stvorio, a to je Bog!
Upotrijebiću jednu pomalo smiješnu ilustraciju: "Jednoga
dana ulazim u prostoriju u kojoj neki mladić prtlja nešto sa
žicama i žaruljicama. 'Čovječe,' upitah ga, 'kakav to paklenski
stroj izrađuješ? Što će to biti?' On mi je, naravno, objasnio,
no moram priznati da baš ništa nisam razumio. U sebi sam
pomislio: 'Nitko ne može shvatiti što će to biti, samo onaj tko
to izrađuje može reći što će biti i čemu će služiti.' " - Tako je
i s našim životom. Samo onaj koji nas je stvorio može reći
zašto nas je stvorio. To znači da odgovor na pitanje: "Zašto
živim?" možemo dobiti samo otkrivenjem - Bog nam ga mora
reći! Da već nisam marljivi proučavatelj Biblije, samo bi me
to pitanje potaknulo na čitanje. Nalazim da je nepodnošljivo
ne znati zašto sam na ovom prokletom svijetu. - Čini li vam
se izraz "prokleti svijet" malo pretjeranim? On se nalazi u
Bibliji. Kad biste mogli provesti samo pola godine sa župni-
kom iz velikog grada, znali biste što mislim kad tvrdim da je
svijet pod užasnim prokletstvom. Da nisam dobio odgovor
kroz Božje otkrivenje, ne bih mogao izdržati u ovome svijetu.
Bog nam u Bibliji odgovara na pitanje o smislu života. To je
razlog zbog kojeg je Biblija tako nevjerojatno važna. Znam
neke koji, praveći se važnima, govore: "Ja ne čitam Bibliju!"
Na to im mogu odgovoriti samo jedno: "Tada vam sa svom
24

sigurnošću mogu reći da još nikada niste razmišljali o pitanju:
'Zašto živim?' " No glupost je strašno raširena bolest. Da je
prate bolovi, čitav bi svijet odzvanjao bolnim jaucima!
U jednoj ću vam rečenici sažeti što naučava Biblija: Bog nas
je stvorio da mu budemo djeca! - Kao što se otac želi 'Vidjeti"
u svome sinu, tako je i Bog stvorio ljude da mu se "suo-
bličuju". Bog želi da budemo njegova djeca - djeca koja s njim
razgovaraju i s kojima on može razgovarati; djeca koja ga vole
i koju on voli.
Molite li se ikada? Kako se osjeća otac s kojim sin godinama
ne progovori ni riječi? - Čovjek koji se ne moli, ne razgovara
sa svojim nebeskim Ocem! Bog želi da budemo njegova lju-
bljena djeca koja s njime razgovaraju i ljube ga. - To je svrha
našeg postojanja! Pritom ne mislim na crkvu, dogme, religiju,
ni bilo što drugo. Ja govorim o živome Bogu. O Bogu koji vas
je stvorio da budete njegovo dijete! - Jeste li njegovo dijete?
Pođimo korak dalje: mi trebamo biti djeca Božja, ali po
naravi to nismo. Na samom početku Biblije piše da je Bog
stvorio čovjeka "na svoju sliku" - po svom obličju. Dalje
nastavlja Biblija s opisom velike katastrofe. Čovjek je bio
stvoren kao potpuno slobodno biće i kao takav se pobunio
protiv Boga! Uzeo je "zabranjeno voće", što je značilo: "Že-
lim biti neovisan! Mogu živjeti i bez Boga!" - Shvaćate li to?
Adam nikada nije sumnjao u Božje postojanje. On se samo
htio riješiti Boga: "Živjet ću onako kako ja hoću!"
Moram vam ispripovjediti jedan svoj susret. Nedavno me
neki čovjek kojeg sam sreo na ulici zapitao: "Župniče Busch,
vi uvijek govorite o Bogu, no ja ga ne vidim. Recite mi kako
mogu pronaći Boga?" Odgovorili mu: "Dobro me poslušajte!
Zamislite da postoji uređaj s pomoću kojeg je moguće kretati
se kroz vrijeme, prevaljujući tisuće godina u prošlost ili bu-
dućnost. S pomoću tog vremeplova mogu se vratiti na sam
početak povijesti čovječanstva. Jedne večeri tako pođoh na
Šetnju Edenskim vrtom. - Vjerojatno vam je poznata pripo-
vijest o čovjekovu Padu? -1 eto, tamo kraj jednog grma sretoh
Adama- prvog čovjeka. 'Dobra večer, Adame!' pozdravih ga.
25

'Dobra večer, župniče Busch!' odzdravi mi on. - 'Čudiš se što
me vidiš?' upitah ga i objasnih mu kako sam stigao u Eden.
 -	'Izgledaš mi zamišljen,' reče Adam potom, 'što te muči?'
 -	'Znaš,' odgovorih mu, 'upravo razmišljam o pitanju koje mi
je postavio jedan čovjek, a to je: Kako mogu pronaći Boga?'
Čuvši to, Adam se glasno nasmija i objasni mi: 'Uopće nije
problem pronaći Boga! On je ovdje! Budite iskreni, župniče
Busch, ono što vas zaokuplja ustvari je pitanje kako se Boga
riješiti. Problem je u tome što ga se nije moguće riješiti!'"
Je li Adam u pravu? - Bog je ovdje! - Čovjek ga može
pronaći - ali ga ne želi! Kad se malo osvrnem na povijest
ljudske misli, vidim što smo sve poduzimali u posljednja tri
stoljeća ne bismo li se oslobodili Boga - ali nismo uspjeli!
Dragi prijatelji, svi vi u načelu vjerujete da Bog postoji, ali
mu ne pripadate! Činite ono što i većina ljudi - zamrzli ste to
pitanje. Ne poriču njegovo postojanje, ali mu ni ne pripadaju!
Nisu Božji neprijatelji, ali mu nisu ni prijatelji. I tako ostavlja
čovjek neriješenim najveći problem svog života.
Neki je švicarski liječnik u svojoj knjizi napisao da čovjek
koji ne rješava velika životna pitanja säm postaje duševna
rana, trauma. I govori: "Mi, zapadnjaci, bolujemo zbog Boga.
Ne poričemo ga, ali mu ni ne pripadamo. Da, ne želimo ga.
Stoga smo i bolesni - zbog Boga." -1 ja dijelim to mišljenje.
Neki govore: "Suvremenog čovjeka ne zanima Bog!" Na to
mogu jedino odgovoriti: "Onda se suvremenom čovjeku loše
piše!" I ja sam suvremen čovjek, ali se zanimam za Boga - i
ne smatram se baš zastarjelim. Ali kad se čovjek današnjice
ne zanima ozbiljno za svoje spasenje, tada je to zaista loše!
Opet ću se poslužiti jednostavnom slikom. Zamislite mla-
dog kuharskog učenika. Jednoga dana glavni kuhar izjavi:
"Njega kuhanje uopće ne zanima!" - "Pa što ga zanima?"
upitah. "Pop-glazba i djevojke", odgovori njegov šef. - "Tre-
bali biste se i vi spustiti na njegovu razinu", rekoh mu, "pa
odsad razgovarati s njime samo o pločama i djevojkama." -
"Ne, nee," nastavi šef, "ako momka ne privlačikuhanje, tada
je izabrao pogrešno zanimanje!"
26

Naš je poziv - biti djeca Božja. Ako se suvremeni čovjek ne
bavi mišlju kako biti dijete Božje, pogriješio je u odabiru
zanimanja. Pod takvim je okolnostima beskorisno raspravlja-
ti s njime o svemu mogućem i nemogućem što njega slučajno
zanima. Ono što mu se mora reći jest: "Postat ćeš pravim
čovjekom tek kada postaneš dijete živoga Boga!"
3. Božji odgovor na najvažnije pitanje
Ponavljam: mi po naravi nismo djeca Božja - ali smo na
svijetu zato da to postanemo! Zbog toga nam se za života
mora nešto dogoditi. Svrha ovog poglavlja nije da vas malo
zabavi, nego da pomogne vama koji tražite smisao života.
Dakle, mi nismo djeca Božja: ne ljubimo Boga, kršimo
njegove zapovijedi, baš nas briga za njega, ne molimo se -
osim u nevolji, tek tada ga se sjetimo. Zato je najvažije pitanje
našeg života: "Kako postati djetetom živoga Boga?" Sada bih
vam najradije dao papir i olovku i rekao: "Napišite kako se,
po vašem mišljenju, postaje djetetom Božjim!" Netko bi
napisao: "Tako da budem dobar!" Drugi pak: "Tako da vje-
rujem u Boga!" -Ali sve to nije dovoljno! Pitanje "Kako da
postanem dijete živoga Boga?" ostalo je neodgovoreno.
Odgovor na to najvažnije pitanje mogu dobiti jedino kroz
otkrivenje ili objavu. To znači da mi säm Bog mora reći kako
da postanem njegovim djetetom. Nema svećenika koji bi mi
to mogao reći; jedino Biblija daje sasvim jasan odgovor koji
glasi: Samo po Isusu! - Kada dolazim k Isusu, srce mi brže
proradi, ubrza mi se puls; tada sam kod cilja svog života. - Da,
želim li postati dijete Božje, to mogu jedino po Isusu!
U Bibliji postoji stih koji, prevede li se doslovce s izvornog
jezika, glasi otprilike ovako: "Isus je došao iz Božjeg svijeta
u ovaj naš svijet." Danas često čujemo tvrdnje da Biblija
sadrži zastarjelo i prevladano shvaćanje stvarnosti. Kao ono:
gore je Nebo, dolje je Zemlja. - To je glupost! Biblija to ne
naučava. Ona o Bogu govori ovako: "Okružuješ me sa svih
strana." To je nešto sasvim drugo. To znači da bi, makar se
skrio i pod zemlju, Bog bio i ondje. Biblija naučava ono što
27

mi danas nazivamo "višedimenzionalnim shvaćanjem svije-
ta". Živimo u trodimenzionalnom svijetu u kojem postoje:
duljina, visina i širina - ali osim tih postoji još dimenzija. Bog
prebiva upravo u jednoj drugoj dimenziji. On je vrlo blizu -
nadohvat ruke. On hoda s vama! On vas je vidio na vašim
bezbožnim putovima... Ali mi nikako ne možemo probiti
"zid" koji nas odvaja od te Božje dimenzije. Samo Bog to
može. On je to i učinio i došao k nama u osobi Isusa Krista!
Novi zavjet govori o Isusu: "K svojima dođe," - ta sav svijet
njemu pripada! - "ali ga njegovi ne primiše." To je povijest
evanđelja sve do danas. Isus je došao, a čovjek mu je zalupio
vrata: "K svojima dođe, ali ga njegovi ne primiše." Time je, u
stvari, morao nastupiti kraj Božjem odnosu s ljudima, ali,
hvala Bogu, to nije kraj priče. Sveto pismo nastavlja: "Asvima
koji ga primiše dade vlast da postanu djeca Božja." Dakle,
primajući Isusa čovjek postaje dijete Božje; jer: samo "onima
koji ga primiše dade vlast da postanu djeca Božja."
Za Prvog svjetskog rata bio sam mladi časnik i živio daleko
od Boga. No tada mi se dogodilo da sam otkrio tu istinu i
predao svoj život Isusu, to jest primio Isusa. To je iskustvo u
potpunosti izmijenilo moj daljnji život, ali nijednog trenutka
nisam požalio. Po Isusovoj volji morao sam proći kroz mnoge
teškoće. Po njegovoj sam volji bio i u zatvoru. Isto sam tako
zbog njega bio u mnogim opasnostima. Ali da imam još
stotinu života, od" onog trena kad bih počeo razmišljati svo-
jom glavom, prihvatio bih se stiha: "A svima koji ga primiše
dade vlast da postanu djeca Božja." Tek bi tada moj život
imao smisla - tek kada bih bio dijete Božje!
Bez obzira što sam: svećenik ili smetlar, direktor ili bravar,
domaćica ili učiteljica - moj život dobija smisao tek onog
trenutka kada postanem dijete Božje. Morate, dakle, primiti
Isusa! Tada ćete pronaći smisao života! - Samo tada!
Zanimljivo je proučavati likove iz Novoga zavjeta. Ondje je,
na primjer, zapis o jednoj ženi čiji je život bio strašno grešan.
Zvala se Marija Magdalena. Žalosno je što je jedina aluzija
na njen prijašnji život ta da je "bila opsjednuta sa sedam
28

demona". (Osobno poznajem neke koji su opsjednuti s dva-
naest demona!) Mora da joj je život bio užasan: robovala je
nagonima. Jadna je žena, zacijelo, strašno patila provodeći
takav besmisleni život. Tada je u njezin život ušao Isus,
Spasitelj, Sin Božji - i istjerao đavla iz nje. - Samo on to može!
- On je to i učinio! Od tog je trenutka ta žena pripala Isusu.
Njezin život više nije bio bez smisla.
Nedugo nakon toga doživjela je Isusovo raspeće i smrt. Toga
je dana obuze silan strah: "Opet počinje stari, besmisleni
život." U osvit trećega dana po raspeću, klečala je u vrtu blizu
Isusova groba i plakala. Došavši do groba, utvrdi da je prazan.
Golemi kamen što je zatvarao ulaz u grob bio je odmaknut,
a Isusova tijela više nije bilo: zato je i plakala. Mogu je dobro
razumjeti. Da ja danas izgubim Isusa, to bi me odvelo u ponor
besmislenosti prijašnjeg života. Da, zaista je razumijem: "Ne-
ma mog Spasitelja. Moj je život opet besmislen!" - Odjednom
je iza sebe začula neki glas: "Marijo!" Okrenula se i ugledala
njega - Isusa - Uskrslog! Kao da pred sobom vidim taj prizor:
umjesto suza očaja niz obraze joj potekoše suze radosti i
sreće: "Rabbuni! Gospodine moj!" kliknu od radosti.
Primjer te žene jasno mi pokazuje da nam ne treba neka
velika filozofija za odgovor na pitanje o smislu života. I
najneukijem je čovjeku jasno: "Moj je život besmislen! Zašto
uopće živim?" U trenutku kad je Marija Magdalena primila
Isusa, bilo je riješeno pitanje smisla njezina života - postala
je djetetom živoga Boga i u njezin je život ušlo svjetlo!
Upravo vas zato molim: primite Isusa! On vas čeka! Počnite
govoriti s njime. On vam je blizu! Bilo bi veličanstveno da prvi
put u životu zavapite: "Gospodine Isuse! Moj je život besmi-
slen. Dođi k meni kao što si došao k Mariji Magdaleni!"
Kada primimo Isusa, u našem životu nastaje veliki obrat: on
nam daje da imamo udjela u njegovoj smrti i na taj način
umire naš stari čovjek. Tako se nanovo rađamo u potpuno
novi život kao djeca živoga Boga. On tada daje svoga Duha
koji mijenja naše težnje i način razmišljanja. - Primite Isusa
i sve ćete to spoznati kroz vlastito iskustvo!
29

U prošlom je stoljeću živio u Westphaliji postolar po imenu
Rahlenbeck. Nazivali su ga "Pijetistički pastor" jer je s veli-
kom pobožnošću i ozbiljnošću slijedio Isusa. Bio je vrlo
duhovan i blagoslovljen čovjek. Jednom ga je posjetio neki
mladi župnik. U razgovoru mu Rahlenbeck reče: "Gospodine
župniče, vaš studij teologije nije vam nikakvo jamstvo da ste
dijete Božje. Morate primiti Spasitelja!" Na to mu župnik
odgovori: "Imam ja Spasitelja. Njegova je slika okačena na
zidu moje radne sobe." Stari Rahlenbeck mu odgovori: "Da,
Spasitelj na zidu je tih i miran, ali ako ga primite u svoje srce
i život, bit će ondje mnogo buke!" - Od srca vam želim da
doživite tu prekrasnu buku: kad umire sve staro i kad čovjek
kao dijete Božje može slaviti Oca koji je na nebesima jer zna
zašto je na svijetu; kad kao dijete Božje može častiti nebeskog
Oca svojim djelima, riječima i mislima.
To što vam govorim nije nekakva religiozna ludost ili osob-
na zamisao jednog župnika: vaš život i vaša smrt ovise o tome
-	ne samo zemaljski život i tjelesna smrt, nego vječni život i
vječna smrt! - Gospodin Isus govori: "Evo stojim na vratima
i kucam. Ako tko čuje moj glas i otvori vrata, ući ću k njemu
i večerati s njim - i on sa mnom." To isto Gospodin Isus govori
i nama: "Gle, stojim pred vratima tvog života. - Otvori ih!
Tvom ću životu dati smisao!"
Jednom mi je prišao neki sedamdesetgodišnji rudar i ispri-
povjedio mi ovo: "Kad mije bilo sedamnaest godina, bio sam
na jednoj evangelizaciji i osjetio kako Isus kuca na moja vrata.
Ali tada rekoh u sebi: 'Ako ovo ozbiljno shvatim i prihvatim,
smijat će mi se svi prijatelji. Ne, ne mogu to učiniti!' I pobje-
gao sam odande." Nastavio je pripovijedati: "Sada mije život
protekao. Ostario sam. Sada shvaćam da je moj život bio
promašaj jer tada nisam otvorio vrata Isusu!"
Dragi prijatelji, imamo jedan jedini život. Pitanje "Zašto
živim?" od životne je važnosti. Bog je na to pitanje odgovorio
savršeno jasno. Odgovor je u raspetom i uskrslom Kristu.
I sada stoji Isus pred vašim vratima i kuca. Otvorite mu srce.
-	Nikada nećete požaliti!
30

Nemam vremena!
Kad pozovem ljude na svoje predavanja, često odgovore
riječima: "Nemam vremena!" Nešto slično doživio sam u
lječilištu gdje sam bio odsjeo. Za objeda bih sjedio sučelice
jednom starijem čovjeku s kojim .sam se dobro slagao. "Taj
zna uživati!" mislio bih ponekad vidjevši ga s kakvim tekom
jede ili se opušteno izležava na suncu. No, silno me žalostilo
to što su se naši razgovori uvijek vrtjeli oko površnih stvari.
Netko bi se upitao: "Pa što je loše u tome?" Stvar je u tome
što sam uvjeren da je Bog najveća stvarnost u životu. Onog
trenutka kad sam shvatio kako je veliku stvar učinio Bog, on
je u potpunosti izmijenio sav moj život; jer: "Bog je tako
ljubio svijet da je dao svoga jedinorođenog Sina da ne pogine
ni jedan koji u nj vjeruje, već da ima život vječni."
Zastrašujuće je promatrati nekoga kako iz dana u dan jed-
nostavno zanemaruje Božje spasenje. To je očito bio slučaj s
mojim susjedom za stolom. Pitam se kako će se on osjećati
kada ga Bog pozove pred svoje lice?
Jednog sam mu poslijepodneva poklonio knjižicu koju sam
napisao. "Izvolite, pročitajte ovo! To su pripovijesti o doži-
vljajima s Bogom. Pronaći ćete u njoj važnih stvari za raz-
mišljanje!" - I Što se dogodilo? Čovjek mi srdačno zahvali i
reče: "Ovdje sam na oporavku... pa možda ću kod kuće pro-
naći malo vremena da pročitam vašu knjižicu!" - i odloži je.
Bio sam tužan. Taj čovjek nikada neće imati toliko vremena
kao ovdje u lječilištu. On, ustvari, nije želio odvojiti vrijeme
za Boga. Opasno je tako se odnositi prema Bogu. Zbog toga
moramo nešto više reći o toj temi.
1. Čudnovato stanje
Zašto, zapravo, nikada nemamo vremena? Prije svega htio
bih vam skrenuti pozornost na čudnu situaciju koju nikad
nisam mogao shvatiti i koju nijedan čovjek ne može objasniti.
31

Kada je prije stotinu godina trgovac iz Stuttgarta htio sklo-
piti posao u Essenu, pet bi mu dana trebalo da poštanskom
kočijom stigne do Essena i idućih pet dana za povratak. To
znači: deset dana vožnje. Pretpostavimo da je dva dana utro-
šio na sklapanje poslova. Tako je prošlo skoro pola mjeseca.
Danas svaki poslovni čovjek za tu istu stvar samo nazove
telefonom - i uštedi dvanaest dana. No, ipak imam dojam da
ni jedan od poslovnih ljudi koje poznajem nema ušteđenih
dvanaest dana. - Upravo suprotno! Svi govore: "Nemam
vremena!" - Kako je to moguće?
Nekada, kad bih kao dijete odlazio posjetiti djeda i baku u
Švapske alpe, put od Elberfelda do Uracha bio je prava
pravcata pustolovina. Danas tamo prometuje Trans-Europe-
an Express koji taj put prevali za samo pet sati. Sudeći po
tome, vjerojatno danas ljudi imaju više slobodnog vremena!
Nekad se radilo šezdeset pa i više sati na tjedan, danas se
radi otprilike četrdeset sati - i nitko nema slobodna vremena!
-	Kako je to moguće?
Ili postavimo stvar ovako: danas se čini sve da bi nam život
bio lakši. Moja je majka svaki dan pročitala četiri poglavlja iz
Biblije i još imala vremena moliti za svoje drage. Tada još nisu
postojali strojevi za pranje rublja i ostali električni kućanski
uređaji. Skrbila se za osmero djece. Još se nisu nosile sinte-
tičke čarape, već onakve koje je trebalo krpati, a ona je ipak
svaki dan imala vremena pročitati četiri poglavlja iz Biblije!
-	Imate li vi za to vremena? Ne, vi nemate toliko vremena!
Pa kako je to moguće?
Shvaćate li? Učinjeno je sve da bismo uštedjeli vrijeme, a
nitko nema vremena. Možete li to objasniti? Puno sam o
tome razmišljao, no to je gotovo nemoguće shvatiti. Bit ću
iskren: postoji samo jedno objašnjenje. Znam da to ljudi ne
vole čuti, ali za drugo ne znam: u pozadini svega stoji netko
tko nas podbada! Jedan koji brine za to da ljudi nemaju
vremena! Netko tko poput krotitelja lavova neprestance pu-
ca bičem i drži ljude zauzetima! Upravo to tvrdi Biblija: taj
netko postoji! Taj netko je - đavao!
32

Nedavno mi jedan čovjek reče kako je "raščistio s kršćan-
stvom". Na to mu odgovorili: "Učinili ste veliku pogrešku!
Đavao ima vlast nad vama. On će vas uništiti!" Na to se pak
on nasmija i reče mi: "Đavao? Pa đavao ne postoji!"
U Bibliji je opisano kako je đavao odveo Isusa navrlo visoku
goru s koje se vidjelo nadaleko. "Razmaknu zastor" i u duhu
pokaza Isusu sva bogatstva i raskoš ovoga svijeta. Tada mu
reče: "Sve ću ti ovo dati ako padneš ničice te mi se pokloniš
jer je meni predano i dajem kome ja hoću." Ovo je jedno od
onih mjesta u Bibliji koja me silno uzbuđuju jer se Gospodin
Isus uopće nije suprotstavio tim đavlovim riječima. Drugim
riječima, priznao je da đavao, Sotona, vlada svijetom.
Kažem vam, čovjek je slijep i priglup ako ne shvaća da
postoje sile tame! Tu prvenstveno mislim na one koji su žrtve
poroka. Jedne je noći navratio do mene direktor nekog po-
duzeća. Bio je supijan, ali još uvijek bistre glave. Stojeći pred
vratima, reče mi: "Pomozite mi, sam si ne mogu pomoći.
Moram piti!" Zamislite koliko je samo ljudi koji vape u
dubini srca: "Moram!" -Pa tko onda tu zapovijeda? Zamisli-
te se malo nad bijedom današnjeg svijeta i neće vam biti teško
zaključiti da je Biblija u pravu kad kaže da postoje "sile tame".
Kako inače objasniti sve što se događa na svijetu?
Ili pomislite malo na seksualnu razuzdanost suvremenog
čovjeka. Poznavao sam jednog gospodina koji je imao divnu
obitelj i dražesnu ženu. Taj se jednoga dana predao čarima
neke svoje namještenice. Otišao sam ga posjetiti i pritom mu
rekao: "Čovječe, vi uništavate svoj život i život svoje obitelji.
Postat ćete ruglo svojoj djeci!" - I kao da još uvijek vidim
kako taj direktor, industrijalac, sjedi preda mnom i govori:
"Gospodine župniče, ne mogu napustiti tu djevojku; ne mo-
gu!" - Ne osjećate li u tome djelovanje sila tame?
Poznati engleski pisac Sommerset Maugham napisao je
knjigu koju je nazvao: "O ljudskom robovanju" (Of Human
Bondage). Knjiga govori o tome kako ljudi žele biti zaroblje-
ni. Samo se sjetite, vi stariji, kako ste bili podložni Hitleru!
- "Vjerovao sam da su dva puta dva dvadeset! Vjerovao sam
33

u to jer je tako rekao Führer!" - Osjećate li sile tame na djelu?
Osjećate li postojanje đavla?
Veliki njemački pisac Goethe napisao je fantastičnu dramu
"Faust". Budući da ste danas (većinom) svi naobraženi, pret-
postavljam da poznajete to djelo. Jedan od glavnih likova
drame je djevojka Gretchen. Ona je čista, nevina djevojka
koju je netko zaveo. Njezin brat, u namjeri da osveti nju i
njezinu čast, gubi život u dvoboju s njezinim zavodnikom.
Kasnije kad zavodnik dolazi k njima, Gretchen daje majci
popiti sredstvo za spavanje od kojeg ova umire. Potom Gret-
chen rada dijete koje ubija; isto kao što ljudi i danas ubijaju
još nerođenu djecu. - Kakvu užasnu krivnju svaljuju na sebe!
I na koncu mlada djevojka odgovorna za tri ubojstva - brato-
vo, majčino i djetetovo - izgovara ove potresne riječi: "Što
me na to prisili, o Bože! A bilo je tako dobro! Ah, bilo je tako
lijepo!" - Gothe nije bio glup. U "Faustu" je jasno prikazao
da je tijekom cijele priče đavao imao prste u igri!
Kao župnik u velegradu neprestance slušam takve priče. I
zato, kad mi netko dođe i kaže da đavao ne postoji, ne mogu
odoljeti a da ga ne zapitam: "Iz kojeg vi, ustvari, seoca dola-
zite?" - iako dobro znam da je đavao i tamo itekako aktivan.
Nažalost, prisiljen sam priznati đavolsku stvarnost i u živo-
tima pravih kršćana kada ih vidim kako su slijepi u prepo-
znavanju vlastitih pogrešaka. Takva je, primjerice, bila jedna
žena, egocentrična do srži. Svoju je snahu mučila tako da je
jadnica skoro poludjela. Ni najmanje nije bila svjesna zla koje
čini. - A bila je pobožna!
Vi, pobožni, molite Boga da vas oslobodi vlasti tame! Shva-
tite da čovjek nikako ne može objasniti svijet oko sebe ako
ne razumije činjenicu da postoji đavao; da postoji sila tame
koja djeluje s točno određenim ciljem - da nas neprekidno
drži zauzetima! Zato i nemamo vremena. Đavao koristi sva-
ku moguću situaciju kako bi nas spriječio da pronađemo
slobodno vrijeme za razmišljanje - razmišljanje o tome da
postoji oslobođenje od robovanja sili tame!
34

2. Prekrasna stvarnost
Da, postoji način oslobađanja! Dragi prijatelji, kako se
radujem Sto imam ovakvu lijepu vijest! Na karnevalima u
Njemačkoj sudjeluju komedijaši koji najčešće izvode glupo-
sti. Često sam se pitao što oni misle o svojim šalama kad se
navečer vrate u svoje sobice i skinu šminku. Ako su iskreni
prema sebi, vjerojatno priznaju: "Svoj novac zarađujem go-
voreći gluposti i prostote." Zbog toga se zacijelo osjećaju
bijednima pred samim sobom. - A kako sam ja sretan što
mogu govoriti o toj prekrasnoj stvarnosti, o tome da postoji
oslobođenje od vlasti tame!
Jednom je apostol Pavao ovako opisao kršćanski stav: "Bog
nas je izbavio od vlasti tame i prenio u kraljevstvo svog
ljubljenog Sina u kome imamo izbavljenje njegovom krvlju."
Dakle, kršćanski stav nije: biti kršten, firman ili plaćati crkve-
ni porez. Kršćanin je onaj čiji je život potpuno izmijenjen,
netko tko je potpuno oslobođen vlasti tame i kome je dan
novi život u kojem vlada novi Gospodar!
Da bih to ilustrirao, moram vam ispričati nešto što sam čuo
od svog prijatelja, misionara u Berlinu. On je pomagao ne-
kom čovjeku, robu alkohola. Takve je "okove" vrlo teško
slomiti. Jednog se dana taj čovjek ponovno strahovito opio.
Porazbijao je sav namještaj u kući i istukao ženu. Doznavši
to, misionar ga ode posjetiti. Bilo je pet poslije podne. Našao
ga je gdje sjedi u blagovaonici i pije kavu. Kraj njega je sjedio
njegov sin, dječarac od pet godina. Moj ga prijatelj ljubazno
pozdravi i upita: "Opet je sve pošlo nizbrdo?" Na to čovjek
zaškripa zubima i skoči sa sjedalice. Bez riječi se uputi u drugu
prostoriju i vrati s-uzetom za sušenje rublja. Bez riječi poče
vezivati sina za sjedalicu. Misionar pomisli: "Što sad to znači?
Zar je još pijan?" Čekao je da vidi što će čovjek učiniti. Ovaj
priveza maloga i zauzla uže. Tada mu vikne: "Ustani!" Dijete
poče plakati i jaukati: "Ne mogu!" Pijanac se okrenu misio-
naru s bolnim izrazom na licu i reče mu: "Čuli ste: 'Ne mogu!'
Tako je i sa mnom, ni ja ne mogu!" - Kako je potresno to:
"Ni ja ne mogu!" Tada misionar posegnu rukom u džep i
35

izvadi nožić. Ne mareći za štetu, prereza novo uže za sušenje
rublja i mirnim glasom naredi djetetu: "Ustani!" Dječak
ustane i misionar se okrene pijancu: "Evo, pogledajte!" -
"Da," reče ovaj, "kad ste prerezali uže!" Na to misionar
odgovori: "Dobro me poslušajte! Došao je Jedan koji želi
prerezati svu užad koja nas veže - Isus!" Svijet je pun onih
koji to mogu potvrditi zajedno s piscem ove pjesme:
Sputao me težak teret: grijesi tište, krivnja, sram.
Ali tad me Isus taknu i sadä posta drukčije sve.
On me taknu! Da, on me taknu! O, kako radujem se sad!
Nešto se zbilo i sad ja znam: on me taknu i oslobodi me!
Predivna stvarnost jest: postoji oslobođenje od vlasti tame!
3. Bit stvari
Što je bit ove teme? - Oslobođenje koje se zbiva kroz Isusa.
Zato vam želim govoriti o Isusu. A kada mogu govoriti o
Isusu, tada govorim o onom najvažnijem u svom životu.
Jednom za boravka u New Yorku, pozvali su me u neki
crnački klub. Vjerojatno vam je poznato da tamo vlada rasna
netrpeljivost. No u predvorju toga kluba na postolju stoji
mramorni kip. Očigledno je da kip ne predstavlja crnca pa me
začudilo kako to da su crnci ondje postavili kip čovjeka koji
nije njihove rase i boje kože. Upitah stoga jednog crnog
gospodina koji je prolazio onuda: "Prijatelju, tko je taj čov-
jek?" Nikada neću zaboraviti ono što je uslijedilo. Taj je
čovjek stao uz kip i svečano mi objasnio: "To je Abraham
Lincoln, moj osloboditelj!"
U Bibliji postoji jedan stih koji govori o nečem čudnovatom,
a glasi: "Zakon Duha oslobodio nas je zakona grijeha, i smrti."
Ovdje na Zemlji na djelu su prirodni zakoni. Podignemo li
rupčić u vis i ispustimo ga, on će, po zakonu gravitacije, pasti
zbog utjecaja sile teže. To je nešto što se ne da promijeniti.
Ali ako ga prije toga uhvatim rukom, neće pasti na tlo. To
znači da se sila teža poništava ako se na nju djeluje silom
jačom od nje. Svi smo mi po naravi pod vlašću zakona grijeha
i smrti. Svi mi padamo, kotrljamo se u vječnu propast. Dobro
nam je to znano. Sada sve ovisi o tome da se uplete neka jača
36

sila i zaustavi naše padanje. To je jedini način da se zaustavi-
mo! Tu jaču silu dao nam je Bog u osobi Isusa Krista - za naše
izbavljenje, za oslobođenje. - Shvaćate li to? Isus je oduzeo
svu moć đavlu! I mi možemo odsada živjeti novim životom
slobode, u sili Duha Svetoga što nam ga je darovao Isus!
Jedno je nadasve čudnovato: svijet se nikako ne može riješiti
Isusa. Znate li zašto? Netko reče da je Isus poput stranog
tijela u ovome svijetu, a to je istina. On jest strano tijelo - s
Neba! - Pa tko je taj Isus?
Prije svega moram naglasiti da je ono najvažnije u životu -
upoznati Isusa. Nemojte, molim vas, informacije o Isusu
tražiti u nekakvim časopisima. Ne dajte se zavesti od onih koji
Isusa uopće ne poznaju. Samo nam Novi zavjet može dati
pravu informaciju o tome tko je Isus. Luther, veliki reforma-
tor, ovako je na temelju Biblije definirao Isusa: "Istinski Bog,
rođen od Oca u vječnosti i istinski čovjek, rođen od djevice
Marije." - Istodobno Bog i čovjek! U njemu se sastaju Nebo
i Zemlja!
Isus je "istinski čovjek"!
Plakao je na Lazarovu grobu. Mislim da se možda i smijao
kad je svojim učenicima rekao: "Pogledajte ptice nebeske!
Niti siju, niti žanju, niti sabiru žitnice i vaš ih nebeski Otac
hrani!" Da, kao da ga vidim kako se smješka, moj dragi
Spasitelj: "Drski vrapčići! Baš ih briga za sve, a ipak su siti i
debeli!" - O, kako je divan taj čovjek Isus!
Zapisano je da je nakon Propovijedi na gori nahranio pet
tisuća ljudi. - Pet tisuća muškaraca, osim žena i djece! Kad
bismo mi otposlali žene s naših kršćanskih sastanaka, koliko
bi nas ostalo? A koliko se ljudi okupilo slušati Isusa? - Pet
tisuća muškaraca, osim žena i djece! On nije imao razglasa.
Kakav glas mora da je imao Isus! - Ah, bio je fantastičan!
Jedan od najdojmljivijih prizora iz Novoga zavjeta je onaj
kad Poncije Pilat, rimski upravitelj, predaje Isusa na bičeva-
nje. Na glavu su mu stavili vijenac ispleten od trnja. Lice mu
je bilo obliveno krvlju i popljuvano, a leđa sva izudarana.
37

Drugim riječima, bio je ljudska ruševina. U takvu je stanju
Isus izveden pred okupljenu svjetinu. - Pilat prvo pogleda
njega pa narod. Pokazavši na Isusa, potreseno izjavi: "Evo
čovjeka!" Luther je to preveo: "Pogledajte, kakav čovjek!"
Doslovce to znači: "Pogledajte, to je čovjek!" Pilat je tim
riječima u stvari rekao: "Vidjeh već mnogo dvonožaca, ali to
mahom bijahu gladni vukovi, krvoločni tigrovi, lukavi lisci,
kočoperni pijetlovi i... da, naravno, majmuni; ali Isus, to je
čovjek!" Pilatu je moglo i pobjeći: "Isus je čovjek kakvi bismo
svi mi trebali biti!"
Nedavno mi netko reče: "Isus je bio čovjek poput nas." Na
to mu odvratih: "Isus je bio čovjek, ali ne takav kakvi smo mi
sada, nego kakvi bismo trebali biti!" Isus je bio čovjek kakvi
mi trebamo biti; onakav kakvima nas je Bog zamislio. Kada
vam tko kaže da je Isus bio čovjek poput nas, vi ga zapitajte:
"Jesi li ti poput Isusa?"
Isus je "istinski Bog, rođen od Oca u vječnosti"!
O tome bih mogao govoriti satima, no radije ću vam opisati
događaj kad je na Genezaretskom moru oluja zahvatila lađicu
u kojoj su bili Isusovi učenici. Brodić je začas bio preplavljen
vodom. Jedro im se slomilo. - "Pravog mornara to ne može
uplašiti!" tješili su se; a bilo je među njima i iskusnih mornara.
Ali strah se, na kraju, uvukao u njihova srca pa u panici
povikaše: "Gdje je Isus?" - "Evo ga, spava na krmi!" Potrčaše
prema krmi dok im je voda prštala pod nogama i počnu ga
tresti ne bi li ga probudili: "Gospodine, tonemo!"
Gotovo mogu zamisliti Isusa kako se penje na palubu - u
samo srce oluje! Mi bismo uvijek htjeli da je Isus zaključan u
našim pitomim crkvama, no on ide u samo središte oluje! -
Znate li to? Izgledalo je da će ga oluja pomesti s palube, ali
je on samo ispružio ruku i gromkim, moćnim glasom, naredio
podivljalu moru: "Umiri se!" Istog se trenutka more smirilo
i razišli se oblaci!
Kada sam taj događaj prepričavao svojoj dječici, upita me
jedno od njih: "I grmljavina je prestala?" - "Da," potvrdih,
38

"prestala je i grmljavina!" - Zasjalo je sunce! Učenici su pali
na koljena s riječima: "Kakav je to čovjek!? Taj čovjek nije
poput nas!" Ubrzo su našli pravi odgovor na to pitanje: Isus
je Bog koji je postao čovjekom!
Ipak, ono što me najviše dira jest vizija Isusa Krista koji visi
raspet na križu. Na križu je on u potpunosti "Bog i čovjek".
Želio bih vam ga predočiti, njega koji visi ondje s krunom na
glavi - ali s krunom poruge! Snažne su ruke prikovane čavli-
ma. Spustio je glavu i umro. - O, čelo, s kog je teko u muci
krvav znoj, ja te se sada sjećam i teških rana broj!
Sjetite se Isusa! Ostanite stajati pred njim i pitajte se: "Zašto
je visio na križu?" - Pitajte se tako dugo dok ne pronađete
ovaj odgovor: "Na križu me oslobodio moći tame! Ondje me
oslobodio vlasti đavla!"
Svojom žrtvom na križu Isus nas je oslobodio vlasti tame.
Poistovjećujući se putem svoje vjere s raspetim Isusom, mo-
žete shvatiti i sa svom sigurnošću prihvatiti istinu da ste na
tom križu bili oslobođeni vlasti tame i postali slobodno dijete
Božje. Više ne postoji razlog zbog kojeg biste dopuštali đavlu
da vas muči. Zbog Kristova djela na križu možete biti potpu-
no sigurni u ovo: "Đavao je pobijeđen! Isus je jači! Raspeti
me Isus otkupio da bih postao slobodno dijete Božje!"
Zaboravite sve besmislene suvremene teorije! Pokušajte
shvatiti pravu stvarnost! Mi možemo i trebamo postati slo-
bodnom djecom Božjom! Bog je ispunio sve potrebne uvjete
za to u Isusu koji je bio raspet i uskrsnuo - za nas!
Znam da, kada se počne pričati "o Bogu", mogu doživjeti
velike neugodnosti. Zbog čega je tako? Vidite, svi smo mi
poput izgubljena sina o kome piše u Bibliji. On je napustio
svoj dom i oca; ali dok je živio daleko od očinskog doma,
postao je vrlo nesretan. Rado bi se bio vratio kući k svome
ocu, ali se plašio. Zbog čega se plašio? Zbog toga jer se mnogo
toga nakupilo između njega i oca!
Tako je s mnogima, boje se pristupiti Bogu jer misle: "To-
liko se toga nakupilo između mene i Boga pa ne postoji više
39

ništa zajedničkog između nas." - U tome su potpuno u pravu!
Oni su, naravno, pod vlašću tame i ne mogu imati nikakvo
zajedništvo s Bogom! Tek kada nas Isus spasi od vlasti tame
i učini djecom Božjom, tek tada on uklanja ono što se ispri-
ječilo između Boga i nas! To je upravo ono što je učinio na
križu. Zato tek kod njega možemo naći oproštenje grijeha.
Jasno, samo raspeti Spasitelj daje oproštenje grijeha! To je
potvrdio apostol Pavao rekavši: "Bog nas je izbavio od vlasti
tame i prenio u kraljevstvo svog ljubljenog Sina." Po naravi
smo svi mi pod vlašću đavla. Isus, Božji Sin, spasio nas je i pri
tome nam poklonio oproštenje grijeha.
Dragi prijatelji, zato nam je Bog i dao ovo vrijeme kojim
raspolažemo - da bismo prihvatili oslobođenje u Isusu!
4. O jednome koji također nije imao vremena
Htio bih vam ispričati o jednom čovjeku koji također nije
imao vremena. O njemu je zapisano u Novom zavjetu. Bio je
vrlo utjecajan, a u doba u koje se zbiva taj događaj bio je
rimski upravitelj. Zvao se Feliks, a to je prekrasno ime. Feliks
znači "sretan", to jest, Srećko. Žena mu se zvala Družila. Pod
njegovu je vlast bio predan zatvorenik imenom Pavao.
Jednoga dana kad je Feliks imao nešto slobodna vremena,
reče on svojoj ženi: "Ženo, hajde sa mnom da malo ispitamo
tog Pavla!" I tako odoše u sudnicu i uz veliku pompu sjedoše
na počasna mjesta. Zdesna i slijeva bili su im postrojeni
legionari. Tada pred njih dovedoše zatvorenika. - "Govori,
Pavle, zbog čega si ovdje?" reče Feliks svome zatvoreniku.
Dobivši dopuštenje da govori, Pavao započe svoju veličan-
stvenu obranu. - O, kad bih ja mogao govoriti poput njega!
Kako je Pavao govorio, atmosfera u sudnici postajala je sve
ozbiljnijom. - Odjednom se osjetila prisutnost živoga Boga!
Dok je Pavao govorio o pravednosti koja treba krasiti suca,
Feliks je shvatio da Pavao to govori o njemu. U mislima se
sjetio svih nepravednih presuda koje je izrekao zbog mita.
Potom Pavao nastavi govoriti o čistoći, na što se Družila
zapanji u sebi: "Čovječe, u kojem to vremenu živi ovaj!?"
40

Kada Pavao nastavi rekavši: "Bog želi da budemo pravedni i
provodimo moralno čist život!" - postade oboma vruće.
Nastavivši svoju priču, Pavao je govorio o Božjem sudu i o
tome kako čovjek može izgubiti vječni život. Na to Feliks
skoči i reče: "Samo trenutak, Pavle! Lijepo je to što si nam
ispričao i sigurno je iznimno važno. Kad smognem vremena,
opet ću te dozvati k sebi - ali sada nemam vremena!" I naredi
da ga odvedu. - On više nikad nije imao vremena!
Bojim se da nam se, kada nemamo vremena dopustiti Bogu
da nam govori o pravednosti, čistoći i posljednjem Sudu,
događa isto što i Feliksu. Tako nam je neugodno suočiti se s
Božjom stvarnošću, nije li tako? Što tada činimo? Potrčimo
u kino pogledati kakav film ili uključimo televizor. Drugim
riječima, radije odaberemo atmosferu koja nas ne uznemira-
va - i tako sve ostaje po starom!
Nije li strašno kada o nečijem životu moramo reći: "Sve
ostaje po starom - i to uvijek!" Dolazi Sin Božji i kaže: "Gle,
sve novo činim! Opraštam vašu prošlost! Svojom vas smrću
otkupljujem da biste mogli ući u kraljevstvo Božje! Dajem
vam Svetoga Duha da postanete novi ljudi!" - a mi na to
kažemo: "Hvala, ne trebam!" - i sve ostane po starom!
Ima "kršćana" za koje je kršćanstvo već dugo mrtvo jer nisu
imali vremena mijenjati se pa je u njih sve ostalo po starom.
Dragi prijatelji, tako bih htio da s vama sve bude drukčije.
Želim vam ono najbolje što postoji: da kod vas ne ostane po
starom, već da sve postane novo kroz Isusa Krista.
5.0 jednome koji ima vremena
Tako dugo dok ste pod Sotoninom vlašću, bit ćete pritisnuti
i nikada nećete imati vremena, no ja poznajem Jednoga koji
ima vremena za vas! To je Isus, Spasitelj, Uskrsli!
Neke se žene žale: "Muž nikada nema vremena za mene."
Muškarci se tuže: "Žena nikada nema vremena za mene."
Roditelji se žale: "Naša djeca uopće nemaju vremena za nas."
Djeca pak se žale: "Roditelji nikada nemaju vremena za nas."
- Čujte ovo: Isus ima vremena! Isus ima vremena za nas!
41

Za me je to potpuno novo otkriće, nešto što sam tek nedav-
no shvatio. Prošli sam tjedan imao neke probleme koje vam
sada ne bih htio potanko iznositi. Bio sam tako potišten da
mi je žena rekla: "Tako si nesnosan, ali mogu te razumjeti!"
Na to sam pocrvenio i otrčao u šumu. Ondje sam u miru
govorio sa svojim Spasiteljem: "Gospodine Isuse, moram ti
ispričati sav svoj jad..." Sve sam mu ispričao, a on si je uzeo
vremena da me pomno sasluša. Dva su sata prošla kao trenu-
tak. Tada sam otvorio Novi zavjet i svaka riječ koju sam
pročitao kao da mi je bila osobni Božji odgovor! Kako sam
sretan otišao kući! Otkrio sam nešto potpuno novo - Isus ima
vremena za mene!
U Novom zavjetu postoji jedna divna pripovijest. Kraj puta
je sjedio slijepac i prosio. U ruci je držao drvenu posudu koju
je pružao svaki put kada bi tko prošao kraj njega. Tada bi
povikao: "Udjelite milostinju!" Jednom je kraj njega prola-
zila velika skupina ljudi. Slijepac pomisli: "Što je sada ovo?
Prolazi li to neka procesija... ili vojska?" Konačno upita
jednog od prolaznika: "Što se događa?" Ovaj mu odgovori:
"To Isus prolazi!" Odjednom slijepcu sinu. O Isusu je već čuo;
0	da, i vjerovao je da je Isus Sin Božji. Zato povika: "Isuse,
Sine Božji, pomozi mi! Smiluj mi se!" No ljudi su bili pomalo
nervozni pa mu rekoše: "Ne deri se! Htjeli bismo čuti što Isus
govori." Slijepi je ipak i dalje vikao: "Isuse, Sine Božji, smiluj
mi se!" Još je jače vikao, na što mu ljutito zaprijete: "Dobit
ćeš batine ne umukneš li!" Prijeteća je masa nešto vrlo opa-
sno, ali se slijepac nije dao zaustaviti: "Isuse, Sine Božji,
smiluj mi se!"
Da sam ja bio ondje i da je mene upitao, objasnio bih mu:
"Gledaj, moraš to razumjeti. Isus je na svom putu prema
Golgoti. Ondje će umrijeti za cijeli svijet. Svijet je inače zbog
svojih grijeha na putu u vječnu propast. Isus će taj problem
svijeta riješiti tako da sav njegov grijeh preuzme na sebe. Na
taj će nam način osigurati mir s Bogom. Potom će pobijediti
smrt i uskrsnuti. Upravo se zbiva nešto važno, ne možeš se još
1	ti sada gurati." Ali slijepac je vikao iz svega glasa: "Isuse,
42

Sine Božji, smiluj mi se!" I sada dolaze jedne od najljepših
riječi Novog zavjeta: "Isus se zaustavi..." Kako sam često bio
u iskušenju moliti: "Ah, Gospodine Isuse, žurim na tako
važnu sjednicu, nemam sada vremena zaustavljati se zbog bilo
koga!" Ali, Biblija govori: "Isus se zaustavi te reče: 'Zovnite
ga!'" - Isus koji je na putu rješavanja najozbiljnijeg svjetskog
problema, ima vremena za slijepog prosjaka. Toliko mu znači
jedan čovjek!
Toliko vrijedite i vi u Isusovim očima! Znate li još koga na
cijelome svijetu kome toliko vrijedite? A vi još uvijeknemate
vremena za njega!? Mora da vas je đavao zaista potpuno
zaslijepio ako to ne uviđate!
Čuo sam jednom nevjerojatnu priču. Tonuo neki brod, a
stjuard je trčeći hodnicima vikao: "Svi na palubu! Brod tone!"
Naravno, otrčao je i do kuhinje. Ondje je kuhar mirne duše
pekao piliće - "Prvo moram izvršiti svoju dužnost!" reče i
nastavi peći piliće! - Tako je i potonuo sa svojim pilićima.
Jednako reagiraju i ljudi današnjice: "Isus? To je zastarjelo!
Ne zanima me! Nemam vremena!" - I tako, bez Isusa, tone
svijet u pakao!
Mislim da najprije moramo učiniti ono najvažnije. Ako nam
Bog nudi spasenje, tada je apsolutno najvažnije to spasenje i
primiti! Zašto ne biste sada kleknuli pred Isusom i ponovili
mu riječi ove pjesme?
Ti trpje za me mnogo, na križu raspet živ;
ti krvlju grijeh moj plati, a ja sam bio kriv.
I sad se kajem gorko, kajem se dušom svom.
Smiluj se Kriste, Spase, smiluj se grijehu mom!
Ne skreni oka svoga, ne odbij vapaj moj;
na pokajnika grešnog ne izlij ukor svoj.
Sad oprost ištem, Bože, u ovaj sveti čas;
mir daruj srcu mome i duši mojoj spas.
43

Pozor! Opasno po život!
Dobro znate da danas ljudi vize ne umiru kao nekada - u
postelji, stari i siti života. Danas se umire u nesrećama ili od
infarkta. Nekad su ljudi živjeli po devedeset godina, potom bi
legli u postelju i umrli. Danas više nije tako. Danas eksplodira
zrakoplov nad oceanom i pogine osamdeset ljudi. Autobus se
surva niz liticu - šezdeset mrtvih. U nekoj tvornici nešto
eksplodira - opet mrtvi. Ljudi masovno ginu u rudnicima.
Svakih nekoliko desetljeća izbije neki veći rat. Za Prvog
svjetskog rata poginulo je samo na njemačkoj strani dva
milijuna ljudi; u idućem se ratu ta brojka popela na pet
milijuna. Istina je, živimo u neprestanoj životnoj opasnosti.
Kad malo treznije razmislim o svemu tome, nameće mi se
misao da zaista nemamo mnogo izgleda umrijeti u miru, u
svojim posteljama. - Zamislite što bi bilo da vam se večeras
u deset sati dogodi kakva nesreća. To bi se lako moglo dogo-
diti, nije li tako? Gdje biste tada bili u jedanaest sati? Jeste li
o tome već razmišljali?
1. Ozbiljnost situacije
Moram vam ispričati nešto što mi je ispričao moj djed, a on
je znao fantastično pričati: Neki je mladić došao svom starom
ujaku i rekao mu: "Ujače, čestitaj mi! Danas sam maturirao!"
-	"Izvrsno," reče mu ujak, "evo ti dvadeset maraka pa si kupi
nešto lijepo za nagradu. No, reci mi, što namjeravaš dalje?"
-	"Dalje?" zamisli se mladić. "Mislim da ću na fakultet. Htio
. bih postati pravnik." - "Lijepo," nastavi ujak, "a potom?" -
"Potom ću neko vrijeme biti pripravnik na sudu." - "Dobro,"
reče ujak, "a nakon toga?" - "Nakon toga ću postati članom
pokrajinskog suda." - "Fino, a što onda?" nastavi s pitanjima
ujak. - "No, ujače, onda ću si naći ženu i zasnovati obitelj." -
"Baš lijepo," nastavi ujak, "a onda?" - "Pa nadam se da ću
onda postati vrlo utjecajan sudac ili javni tužitelj." - "Dobro,"
44

i dalje će ujak, "a onda?" - "Onda ću, ujače," mladić je već
polako postajao nervozan, "onda ću u mirovinu." - "Dobro,
a poslije toga?" neumoljivo će ujak. - "No onda ću dobivati
dobru mirovinu pa ću sagraditi nekakvu kućicu i saditi jago-
de." - "Lijepo, a što onda?" i opet će ujak. Mladić je već
postajao pomalo ljutit: "Nakon toga ću valjda umrijeti!" - "A
tako," reče ujak, "a onda?" Više mu nije bilo do smijeha.
Obuzeo ga strah: "Tada ću umrijeti — i što bi onda«moralo
biti?" - "No, i što će biti onda???" upita ujak. - "Ujače,"
odgovori mladić," o tome još nikad nisam razmišljao."
- "Što?" reče ujak. "Maturirao si, a glup si da ne vidiš dalje
od nosa? Ne bi li trebao čovjek kome je Bog dao razum misliti
malo dalje od toga? - Što će se dogoditi nakon toga?" - Tu
mladić brzo odgovori: "Ujače, pa nitko ne zna što dolazi
nakon smrti!" - "to nije istina, dragi moj," reče ujak, "postoji
netko tko savršeno točno zna što će biti s čovjekom nakon
njegove smrti. To je Isus! On je rekao: 'Širok je put koji vodi
u propast, a uzak je put koji vodi u vječni život.' Nakon smrti
dolazi Božji sud. Čovjek može biti izgubljen ili spašen!"
Moram vas upozoriti da nije dovoljno isplanirati život samo
do groba. Čovjek se mora upitati: "A što dolazi nakon toga?"
Mladima s kojima sam radio često bih objašnjavao: "Kad
trebam dati popraviti cipele, tada ne idem automehaničaru.
Automehaničari su dobri dečki, ali se ne razumiju u cipele.
Cipele nosim na popravak postolaru! Ali, kad mi se pokvari
auto ne idem k postolaru, nego automehaničaru. Kad želim
kupiti kruha, ne idem u mesnicu, k mesaru. Mesari su isto
dobričine, ali se uopće ne razumiju u pravljenje kruha. Kad
zaželim kruha, idem pekaru. Kad mi pukne vodovodna cijev,
nazovem vodoinstalatera. - Znači, uvijek potražim stručnja-
ka!" Ali kada želimo saznati što dolazi nakon smrti, tada
pitamo ovog ili onog, ili se jednostavno oslonimo na vlastito
razmišljanje. Ne bismo li za odgovor na važno pitanje "Što
dolazi nakon smrti?" morali potražiti stručnjaka? Tko je
stručnjak za tu temu? - Samo je jedan stručnjak! Sin Božji
koji je došao s drugog svijeta; onaj koji je i säm bio u kraljev-
45

stvu smrti. On je umro na križu i opet oživio. On dobro zna
što dolazi nakon smrti! On je rekao: "Ti možeš otići u pakao
-	ali možeš i doći u Nebo!" I kad bi me danas dvadeset pet
znanstvenika uvjeravalo da je sa smrću svemu kraj, rekao bih
im: "Svaka čast vašim silnim titulama, ali vi niste stručnjaci
na tom području. Vi, naime, niste još nikada bili s onu stranu
života. No, ja poznajem Jednog koji je bio ondje - Isusa. Ono
što on govori potpuno je različito od vašeg shvaćanja."
Ljudi danas žive s opasnim shvaćanjima. Ponašaju se kao da
je smrt kraj svega, ili kao da će automatski ići u Nebo jer su
kršteni i pokopani uz nazočnost svećenika. No, uvjeravam vas
da će pakao biti pun ljudi koje su krstili i pokopali svećenici!
-	Shvatite da se nalazite u vrlo ozbiljnoj životnoj opasnosti.
Prije ili kasnije, svi ćemo se morati pojaviti na Božjem sudu!
Moram vam otvoreno reći da je upravo moje razmišljanje o
Božjem sudu razlog što sam postao kršćaninom. Kao mladić
nisam ni sanjao da ću jednoga dana stajati za propovjedaoni-
com i propovijedati. Tijekom Prvog svjetskog rata bio sam
mladi časnik u pukovniji koja je imala vrlo velike gubitke. Bio
sam poput ostalih časnika, ni bolji ni gori od njih, ali da mi je
tada netko rekao: "Ti ćeš jednoga dana propovijedati u cr-
kvi", puknuo bih od smijeha. U to doba živio sam daleko od
Boga. Otac me jednom upitao: "Zar ti ne vjeruješ u Boga?"
Moj je odgovor bio: "Nisam toliko glup da tvrdim kako Bog
ne postoji, potrebna je velika doza gluposti da bi netko bio
ateist, ali", rekoh, "dosad još nisam sreo Boga pa me on
nimalo ne zanima."
Nedugo nakon tog razgovora s ocem sjedio sam s prijate-
ljem, također mladim poručnikom, u nekakvu jarku uz cestu
nedaleko Verduna. Bilo je to za njemačke ofenzive u Fran-
cuskoj. Čekali smo zapovijed za napad i pričali proste viceve
(oni koji su bili u ratu znaju dobro što govorim). Ispričao sam
jedan zaista prost vic i, na moje čuđenje, prijatelj se uopće
nije nasmijao. - "Kutscheru, zašto se ne smiješ?" upitah ga.
U tom se trenutku srušio na stranu - bio je mrtav! Sitna
krhotina granate pogodila ga je točno u srce.
46

Ostao sam kraj prijateljeva mrtvog tijela ne shvaćajući što
se dogodilo. Šaleći se rekoh: "Dragi moj, kako si neuljudan;
otišao si, a da ti nisam stigao do kraja ispričati vic!" Istog me
trenutka obuze misao: "Gdje je on sada?" - I kao da se
ponovno vidim u onom jarku, kad me ispunilo svjetlo zaslje-
pljujuće poput bljeska eksplozije atomske bombe: "On sada
stoji pred svetim Bogom!" Tada me obuze sljedeća misao:
"Da sam sjedio na njegovu mjestu, šrapnel bi pogodio mene
i sada bih ja stajao pred svetim Bogom!" Ne pred nekakvim
"gosponom bogom", već pred Bogom koji je otkrio svoju
volju čovjeku i dao mu svoje zapovijedi; zapovijedi koje sam
ja sve prekršio - kao što ste ih prekršili i vi!
Ima ljudi čiji grijesi vrište do neba, a koji ipak kažu: "Ja
činim dobro i ne bojim se Boga!" - Nemojte sami sebi lagati!
Ja sam u tom trenutku znao: "Prekršio sam sve Božje zapo-
vijedi! Da me sada pogodi metak, istog bih trena stao pred
Boga!" I još mije nešto bilo savršeno jasno: "Tada bih zacijelo
otišao u pakao!" ... Dolazak vojnika s konjima prekinuo je
tijek mojih misli. - "Naprijed!" čula se zapovijed i ja se popeh
na konja. Ondje u jarku ostao je ležati moj mrtvi prijatelj. Po
prvi put nakon mnogo godina sklopio sam ruke na molitvu i
izrekao ove riječi: "Dragi Bože, ne daj da poginem sve dok ne
budem siguran da neću ići u pakao!"
Kasnije sam otišao vojnom svećeniku i upitao ga: "Gospo-
dine, što trebam učiniti da ne odem u pakao?" Odgovorio mi
je: "Gospodine poručnice, prvo moramo pobijediti! Pobije-
diti! Pobijediti!" - "Vi ni sami to ne znate!" odvratih mu.
Nije li potresno što tisuće mladih ljudi odlaze u smrt, a da
zaista nema nikoga tko bi im rekao kako se spasiti? - I to u
jednom "kršćanskom" narodu! I ja bih vjerojatno bio pao u
očajanje da mi jednoga dana nije došao u ruke Novi zavjet.
Još se uvijek sjećam gdje sam ga našao - u nekoj francuskoj
seljačkoj kući u pozadini bojišnice. - "Novi zavjet!" pomislih.
"U njemu sigurno piše što mi je činiti da ne izgubim vječni
život!" Počeo sam čitati nasumce, malo tu, malo tamo, jer baš
nisam poznavao tu knjigu. Pogled mi se zaustavio na jednoj
47

rečenici: "Isus Krist je došao na svijet spasiti grešnike." To
me pogodilo poput munje. - "Grešnike?" - to sam bio ja i
nitko mi to nije trebao reći.
Hoćete li konačno i vi priznati pred Bogom i ljudima: "Ja
sam grešnik!" - Prestanite s lažnim samoopravdavanjem! -
Meni u tom trenutku nije trebao nikakav svećenik, bilo mi je
savršeno jasno da sam grešnik. Najveća mi je želja bila da
budem spašen! Nisam bio baš na čistu što to u stvari znači.
Razumio sam jedino da biti "spašen" znači izići iz stanja u
kojem sam bio i pronaći mir s Bogom. "Isus Krist je došao na
svijet da spasi grešnike", kaže Sveto pismo. - Ako Isus to
može učiniti, tada ga svakako moram pronaći!
Moje je traganje potrajalo još nekoliko tjedana. Tražio sam
nekoga tko bi mi mogao pokazati Isusa, ali nisam našao
nikoga. Tada sam učinio nešto što bih vam svima želio pre-
poručiti da učinite. Jednom kad smo opet napredovali prema
francuskim položajima, zatvorio sam se u neku seljačku kuću
blizu koje smo zastali. Kuća je bila skoro uništena i napušte-
na, ali je jedna soba ostala netaknuta. U bravi je bio ključ.
Ušavši zaključah, padoh na koljena i rekoh: "Gospodine
Isuse! U Bibliji piše da si došao od Boga kako bi 'spasio
grešnike'. Ja sam grešnik. Ne mogu ti obećati ništa u vezi
budućnosti jer imani jako lošu narav, ali ne bih htio biti bačen
u pakao ako me ustrijele. Stoga te molim, Gospodine Isuse,
obuzmi me cijeloga. Učini sa mnom što želiš!"
Nije bilo nikakva treska i ništa se posebno nije dogodilo, ali
kada sam izišao iz te kuće, znao sam da sam pronašao Gospo-
dina, Gospodina kojemu otada pripadam. Od onda, iz dana
u dan - a bilo mi je osamnaest godina - sve više i više shvaćam
u kakvoj opasnosti žive ljudi. Čovjek živi bez oproštenja
grijeha! - Što je s vašim grijesima? Jesu li vam oprošteni?
Kako ćete proći na Božjem sudu?!
Čovjek živi, a da se nije pomirio s Bogom - neobraćeno!
Ljudi su kršćanski "obojeni"; naizgled jesu kršćani, a u nutri-
ni im bijedno, jadno, nemirno i nepokajano srce!
48

Dobro čujte ovo: Bog ne želi da itko od nas ode u pakao!
Ne, on to ne želi! "Bog želi da se svi ljudi spase i dođu do
spoznanja istine." Zato je i poslao svog Sina. Ali, dragi prija-
telji, tada i mi trebamo doći k Isusu. Moramo mu pripasti.
Ovo, kako se "kršćanski svijet" odnosi prema Bogu i spasenju
po Isusu, ne može izići na dobro. Od toga me obuzima jeza.
- Razumijete li to? Nalazimo se u velikoj životnoj opasnosti
jer nezaustavljivo idemo u susret Božjem sudu!
U mojoj je omladinskoj skupini bio jedan dragi mladić.
Neko je vrijeme redovito dolazio na naša proučavanja Biblije.
Bilo je to u doba Hitlerova Trećeg Reicha. Jednog se dana
morao uključiti u nacističku školu pa je prestao dolaziti na
naša proučavanja. Više ga nisam viđao. Ipak, jednog se dana
skoro sudarismo. - "Dobar dan, Günthere!" pozdravili ga. -
"Heil Hitler!" uzvrati mi on. "Kako si, Günthere?" nastavih.
"Već te dugo nisam vidio na našim sastancima!" On se ispravi
i objasni mi: "Moja deviza glasi: 'Činim pravo i ne bojim se
Boga!' Ako u mom životu postoji nešto što nije u redu, tada
ću za to odgovarati Bogu. Ali meni nije potreban nikakav
žrtveni jarac, Isus, da bi umro za mene!"
U duhu vidim milijune muškaraca i žena koji misle poput
njega: "Činim pravo i zato sam pravedan. Za svoj život i
postupke mogu odgovarati Bogu!" Dragi prijatelji, ja se ne
želim pozivati na svoju pravednost pred Bogom jer znam da
se upravo pri pozivanju na svoju pravednost nalazim u naj-
većoj životnoj opasnosti. Sa svom sigurnošću možete računati
da ćemo svi doći pred Božji sud! Zato vas i želim upozoriti da
pomno promislite kako živite i kakvi ćete doći pred Božji sud!
Umjetnik Ernst Barlach je tijekom svoje karijere izradio
prekrasne kipove. Osim toga napisao je kazališni komad koji
je nazvao: "Plavi Boli". Glavni junak je Plavi Boli, zemljopo-
sjednik uvijek pomalo plav u licu. Jednom je taj, nakon što je
dobro objedovao i napio se, došao na glavni gradski trg u doba
najveće popodnevne vrućine. Zaustavio se pred crkvom na
čijim su vratima bila izrezbarena četiri anđela kako pusu u
trublje. Kad ih je ugledao, pričinilo mu se da su anđeli živi i
49

da trubljenjem najavljuju: "Sada dolazi čovječanstvo na Božji
sud!" Barlach je doslovce zapisao ove riječi: "Iziđite iz grobo-
va, vi mrtvi! Bez isprike! Iziđite!" Tada je Plavi Boli počeo
shvaćati: "Bogu ne mogu umaći! Jednom ću morati stati pred
njega sa svom svojom bijednošću!"
Duboko u sebi svi znamo da sa svom svojom samopraved-
nošću nećemo daleko stići. Sud će Božji obuhvatiti cijeli
svijet! Tada će sva naša pravednost biti poput voska u peći za
taljenje! - Dobro mi je poznato kako ljudi danas nerado
slušaju ovu poruku. Kad im govorim: "Ako se ne obratite
Isusu, ići ćete u pakao!" smiju mi se i odgovaraju: "Pakao?
Kakvo je to srednjovjekovno shvaćanje? Pakao ne postoji!"
Kad to čujem, uvijek se sjetim što sam doživio jedanput za
vrijeme Drugog svjetskog rata. Pošao sam nekome u posjet i
kad sam već bio na putu, počeo je zračni napad. Potrčao sam
u prvo sklonište i pričekao prestanak uzbune. Izišavši iz
skloništa, nastavio sam put i stigao u dio grada kamo sam
naumio poći. Tu nijedna kuća nije bila porušena! No kad sam
ušao u četvrt, utvrdio sam da je dvadesetak kuća potpuno
napušteno. Pomislih: "Mora da sanjam! Sve su kuće čitave, a
ljudi kao da su u zemlju propali!" Hodajući tako, sretoh
čovjeka iz civilne zaštite i upitah ga: "Zašto su svi otišli?" On
mi ne odgovori ništa, već me povede u jednu od zgrada i
dovede do prozora. Tada sam shvatio što je na stvari: sve su
ktfće poredane uokrug jedne livade na kojoj je ležala golema
zrakoplovna bomba, velika kao kotao parne lokomotive.
- "Neeksplodirana bomba?" upitah. - "Ne," odgovori čovjek,
"nije to neeksplodirana bomba! To je bomba s vremenskim
upaljačem!" Bile su to vrlo rafinirane bombe. One ne bi
eksplodirale prigodom pada, nego pet ili deset sati kasnije.
Obično bi eksplodirale nakon što ljudi iziđu iz skloništa. -
"Zbog toga su se svi sklonili", nastavi čovjek. - "Čujete li kako
otkucava?" Nevjerojatno, zaista se moglo čuti otkucavanje
vremenskog upaljača. Bomba je mogla eksplodirati svakog
trena. - "Dođite," pozva me, "ovdje nije sigurno!" Vratili smo
se dio puta i pronašli zaklon za slučaj da bomba eksplodira.
50

Tada sam ugledao smiješan prizor: jato vrabaca doletjelo je i
spustilo se na travu blizu bombe. Jedan se spustio baš kraj
upaljača. Povikah: "Bježite, vrapci, opasno je!" Izgledalo mi
je kao da su vrapci odvratili: "Ha, ha! Mi smo napredni. Tko
još danas vjeruje u bombe? Nema tu nikakve opasnosti!"
Isto tako ponašaju se i ljudi današnjice! Bog je već dovoljno
ozbiljno govorio našem narodu putem svoje Riječi, Biblije, i
kroz nevolje zakoje je dopustio da nas snađu. - Sin Božji je
došao, nastradao na križu i uskrsnuo od mrtvih. Zbog toga bi
svatko trebao shvatiti da postoji Bog koji je stvaran i svet! I
kada nakon svega toga dođe netko i kaže: "U opasnosti ste!
Morate tražiti spasenje za svoje duše!" ljudi se smiju i govore:
"Ha! Ha! Tko još vjeruje u takvo što!?"
I Biblija ponekad može biti ironična. Ateizam, poricanje
Božjeg postojanja, spomenut je u Bibliji jednom jedinom
rečenicom: "Bezumnik reče u srcu: 'Nema Boga'." Tako Bi-
blija govori o ateizmu. - Nadam se da vi ne pristajete uz tako
smiješan svjetonazor kao što je ateizam!
2. Izbavljenje
Bog je već jedanput udario ovaj svijet teškom kaznom. Tada
je bio spašen samo jedan čovjek zajedno sa svojom obitelji.
Zvao se Noa. Njega je Bog uputio da sagradi korablju, veliku
lađu, kako bi izbjegao uništenju. Je li vam poznata pripovijest
o potopu? Ako nije, može vas biti stid - nemojte nikome reći
da je ne znate! Uoči samog dolaska suda Božjeg, potopa,
zapovjedio je Bog Noi: "Uđi u korablju ti i sva tvoja obitelj!"
Nakon što je Noa ušao, Bog je za njim zatvorio vrata.
Svijet je na sigurnu putu da se susretne s pravednim Božjim
sudom. Nasreću, postoji lađa s kojom to možemo izbjeći:
milost što nam je ponuđena u Isusu Kristu. On je iz Božjeg
svijeta došao na naš bijedni svijet i umro za nas na križu!
Ako je Bog dopustio da njegov Sin umre tako okrutnom
smrću, onda je i spasenje ostvareno po toj smrti dostatno za
spasenje najvećeg grešnika. Isus je uskrsnuo od mrtvih i
poziva nas k sebi po Svetome Duhu. - Isus je lađa spasenja!
51

Isto kao što je Bog nekada rekao Noi: "Uđi u korablju ti i
sva tvoja obitelj!" tako i sada po ovim mojim riječima potiče
i vas: "Uđi u milost Isusa Krista! Zakorači u milost Božju!
Prekini sa svime što te zadržava! Reci Spasitelju: 'Dolazim
pred tebe kao veliki grešnik.' Sve svoje grijehe ostavi podno
njegova križa! Vjeruj da je njegova krv bila prolivena za tebe!
Reci mu: 'Gospodine, predajem ti sav svoj život!'"
Koliki idu na Božji sud potpuno neobraćeni i nezaštićeni!
Ipak, Božja je milost na raspolaganju svakome tko je želi
primiti vjerom. A vjerovati jest: iskoračiti iz područja Božjeg
gnjeva i zakoračiti u područje milosti Isusa Krista. Taj korak
nije dječja igra. Taj korak je izbavljenje iz životne opasnosti!
Poznati misionar na Novoj Gvineji, Albert Hoffman, ispri-
povjedio mije jedan događaj koji nikada nisam zaboravio. Ja
sam mu, naime, rekao: "Brate Hoffman, u svom kršćanskom
životu podnosim tešku borbu. Nije lako, pa nijednom pasto-
ru, pripadati Isusu u ovakvom svijetu koji služi đavlu."
"Rado bih ti nešto ispripovjedio", poče on. "Na Novoj smo
Gvineji imali običaj poučavati vjeri Papuance koji su htjeli
postati kršćanima. To im je pomagalo da ispravno upoznaju
Isusa Krista. Onda bismo jedne nedjelje pokrstili sve koji su
to zaiskali. Za tu je zgodu uvijek priređeno veliko slavlje na
koje bi došli i mnogi pogani. No ono najzanimljivije zbivalo
se večer prije krštenja. Te bi večeri, naime, bila naložena
velika vatra. Kandidati za krštenje pristupali bi vatri, noseći
na rukama ono čime su se do tada koristili u štovanju pogan-
skih božanstava: predmete za čaranje, kipiće poganskih bo-
gova i amajlije. Pristupivši vatri, bacali bi u razbuktali oganj
sve te znakove svog prijašnjeg života."
"Jednom sam promatrao neku mladu ženu koja je također
prišla vatri s punom rukom kipića i amajlija. U trenutku kad
je sve to htjela baciti u vatru, zasta zagledavši se u plamen.
Sigurno je pomislila: 'S time su živjeli moji preci. S tim je
predmetima povezan sav moj prošli život. Ne, ne mogu se
odvojiti od toga!' Okrenu se i pođe natrag, ali mora da joj je
u tom trenutku nadošla druga misao: 'Ali tada ne mogu
52

pripadati Isusu!' Stoga se ponovno vrati i zakorači tri koraka
prema vatri. Ali izgleda da se ponovno nije mogla odvojiti od
svojih stvari jer se opet vratila. Tada joj priđoh", nastavi
pričati misionar Hoffman, "i rekoh joj: 'Vidim da ti ovo teško
pada. Razmisli još jedanput o tome. Možeš se ponovno pri-
javiti kad bude sljedeće krštenje.' Žena je razmišljala samo
trenutak, okrenula se i brzim koracima uputila prema vatri,
bacila stvari u plamen i bez svijesti se srušila na tlo."
Nikada neću zaboraviti što mi je Hoffman rekao na kraju:
"Vjerujem da samo onaj tko je doživio stvarno obraćenje,
može razumjeti uzbuđenje te žene."
Dragi prijatelji, potrebno je stati samo jedan korak da bi se
ušlo u lađu! Iziđite iz životne opasnosti i predajte se u ruke
Isusu. No znajte da taj korak nije dječja igra. Taj je korak
prekid sa svekolikim prošlim životom. Jeftinije ne možete
proći: "Životu je cijena previsoka!" kaže Sveto pismo.
Uvijek me ražalosti kad vidim koliki su, usprkos svim upo-
zorenjima, na putu u vječnu propast! Bog to ne želi! Bog želi
da se spasite! Zato je i poslao svog Sina. Njegov je Sin platio
za sve vaše grijehe. Ono što sada trebate jest: spoznati svoju
krivicu i vjerom prihvatiti da je Isus platio umjesto vas!
Kada su me jednom u doba Hitlera opet pozvali u Gestapo,
morao sam pričekati u nekoj prostoriji s policama. Na tim je
policama bilo mnoštvo uvezanih dokumenata. Iz svakog je
sveska virio papirić na kojem je pisalo nečije ime; naprimjer:
"Meier, Karl", "Schulze, Friedrich..." Čekanje mi se učinilo
beskrajnim pa zahvalih Bogu što ne moram provoditi dane
među svim tim dokumentima. Kako mi je postalo dosadno,
počeh čitati imena na dokumentima. "Meier, Karl; Schulze,
Friedrich..." Odjednom pročitah: "Busch, Wilhelm"! -Pa to
je neki spis o meni! Odjednom su mi police prestale biti
dosadne - ondje je bio moj dosje! Gorio sam od znatiželje da
vidim što piše u njemu. Obuzela me strašna želja da vidim što
su frajeri napisali o meni, no nisam se usudio poduzeti taj
rizik i zaviriti u spis. Sjedio sam i dalje na svome mjestu
tresući se na pomisao: "Tu je moj dosje!"
53

Vidite, tako mi je bilo i u vezi s krizom Isusa Krista. Bilo je
razdoblja u mom životu kada mi ništa nije bilo dosadnije od
kršćanstva. Više od vjere bilo mi je zanimljivije viriti u kriglu
punu piva - sve do trenutka kada sam uvidio što, zapravo,
znači križ Isusa Krista. - "Pa tu se radi o mom dosjeu! To ima
veze s mojom krivicom i mojim spasenjem!" Otada mi je
Isusov križ nešto najzanimljivije što postoji.
O, uprite pogled u čovjeka s krunom od trnja! On je veliki
izbavitelj! Na golgotskom križu ostvareno je vaše i moje
oslobođenje od grijeha! Ono pripada i vama, čak ako to još
ni ne znate.
3. Iz smrti u život
Kad mi mislima prolaze riječi: "Pozor!" - "Opasno po
život!" - "Stani!" - "Čovječe, obrati se!" - "Potraži svog
Spasitelja!" tada pomislim: "U životnoj opasnosti može biti
samo netko tko je živ!" Kad se autobus surva u provaliju i
poginu svi putnici, tada oni više nisu u životnoj opasnosti.
Želim vam reći da se nalazite u životnoj opasnosti da nikada
ne pronađete život. U opasnosti da "mrtvi" proživite ovaj
život i, konačno, da kao mrtvi budete odbačeni! Opasnost
koju primjećujem u vašim životima jest to da ste jednostavno
propustili primiti život. Biblija kaže: "Tko ima Sina, ima
život; tko nema Sina Božjega, nema života!"
Nedavno sam sreo jednu gospođicu, učiteljicu stranih jezika
iz Berlina. - "Oprostite mi, gospođice," rekoh joj, "jedan si
župnik može dopustiti da ponekad bude malo neučtiv. Ho-
čete li mi, molim vas, reći koliko vam je godina?" Mlade se
gospođice uglavnom ne pita za godine, ali starom se župniku
ne zamjera ako si uzme toliku slobodu. - Ona mi bez oklije-
vanja odgovori: "Osam!" - "Samo trenutak," rekoh izne-
nađeno, "kako to osam?! Poučavate tri strana jezika, a imate
samo osam godina?!" Ona se nasmija i objasni mi: "Prije
osam godina pronašla sam Isusa. Tek sam tada počela živjeti.
Prije toga bila sam mrtva." Bio sam zadivljen: "To je prekra-
sno rečeno!" Tada mi je navela ovaj biblijski stih: "Tko ima
54

Sina Božjega, ima život. Tko nema Sina Božjega, nema živo-
ta." Nastavila je pričati: "Vidite, prije dok nisam imala Spa-
sitelja, nisam imala ni pravi život. Tada sam živjela samo da
bih zarađivala novac i zabavljala se, ali to nije bio život!"
Doista, tko slobodnom odlukom svoje volje ne prihvati
Isusa, taj ni ne posjeduje život. - Da, bez Isusa nemamo pojma
što je život! Samo onaj tko ima Sina Božjega ima i život!
Prije mnogo godina posjetio me jedan mladić. - "Što bi ti?"
upitah ga. - "Ne znam ni sam", odgovorio je. - "Znam samo
jedno: život koji vodim, nije život!" Iznenađen tim riječima,
upitao sam ga: "Zašto? Kao strojobravar imaš dobar posao i
zarađuješ mnogo novca!" - "To nije život!" nastavi on. "To
uopće nije život! Ponedjeljkom sam bravar, utorkom bravar,
srijedom bravar, četvrtkom bravar, petkom bravar; u subotu
nogomet, u nedjelju djevojke i kino; ponedjeljkom sam po-
novno bravar, utorkom bravar, srijedom bravar, četvrtkom
bravar, petkom bravar; u subotu nogomet, u nedjelju djevoj-
ke i kino... to zaista nije život!" - "Dečko," rekoh mu, "imaš
pravo. Velika je stvar što shvaćaš da to nije život! Reći ću ti
što je život: u mom je životu nastala strahovita promjena.
Zbilo se to kada me pronašao Isus koji je umro i uskrsnuo za
mene. Postao je moj Spasitelj koji me pomirio s Bogom. Kada
sam to shvatio, dao sam mu svoje srce. Otada imam život!"
-1 taj je mladić tada pronašao život!
Nedavno sam ga ponovno sreo u Freiburgu. - "No," upitah
ga, "kako je? Imaš li sada život?" Odgovorio mi je radosno:
"Da, ovo je zaista život!" Danas je on vrlo radostan čovjek.
Vodi jednu omladinsku biblijsku skupinu za proučavanje
Biblije i dovodi ljude k Isusu. U Isusu je pronašao život.
Tako dugo dok dopuštate da vam izmiče život koji je u
Kristu, u strahovitoj ste životnoj opasnosti! To je ono kad ste
čuli nešto o kršćanstvu, ali još niste pronašli Spasitelja!
Nedavno je jedan moj prijatelj, trgovac, pozvan na kućnu
zabavu kod nekog tvorničara. Taj pak ima lijepu vilu usred
prekrasnog parka. Na zabavi se okupilo stotinjak gostiju.
55

Usred vreve nade se moj prijatelj s domaćinom i u razgovoru
mu reče: "Čovječe, kako ste sretni! Živite kao kakav kralj!
Imate prekrasan posjed, veliku tvornicu, lijepu ženu, krasnu
djecu!" Na to mu ovaj odgovori: "Imate pravo, dobro mi ide."
No, odjednom s gotovo smrtnom ozbiljnošću doda: "Ali me
nemojte pitati kako je ovdje, unutra" i pokaza na svoje srce.
Kad prolazim ulicom, često pomislim: "Kada bi ljudi bili
iskreni sami sa sobom, svi bi stali i počeli vikati: 'Ne pitajte
kako mi je u srcu!'" - U njihovim srcima nema mira. Njihove
ih misli optužuju i uznemiruju. Srce im je ispunjeno krivicom.
Samo nas jedna osoba može izliječiti, a to je Bog. On vidi
svu našu bijedu! Sami po sebi ne možemo doći k Bogu, ali je
on u svojoj velikoj ljubavi došao k nama u osobi Isusa Krista.
Ta divljenja vrijedna poruka koju vam želim predati, glasi:
"Bog je tako ljubio svijet..." - Ja svijet ne bih mogao ljubiti;
ja bih pretukao željeznim šinama taj svijet pun prljavštine, zla
i gluposti. Ipak ga je Bog i takva uzljubio! Pri toj činjenici
staje svaki razum: "Bog je tako ljubio svijet te je dao svog
jedinog Sina, Isusa, da svatko tko prihvati tu ljubav ne bude
izgubljen, već da ima život." - Recite mi što je još Bog trebao
učiniti za vas, osim što je dopustio da njegov Sin umre, kako
biste vi na osnovu njegove smrti imali život?
Jedanput nakon propovijedi pristupi velikom engleskom
propovjedniku Charlesu Haddonu Spurgeonu neki mladić i
reče: "Gospodine propovjedniče, u pravu ste. I ja moram
pronaći tog čovjeka s Golgote i postati dijete Božje. Jednoga
ću se dana i ja obratiti." - "Jednoga dana?" upita Spurgeon.
- "No da, kasnije." - "Kasnije? Zašto ne danas?" Pomalo
postiđen, mladić mu objasni: "Ja bih zaista htio biti spašen i
stoga ću se jednoga dana obratiti Isusu, ali bih prije toga htio
još malo uživati život." Na te se riječi Spurgeon nasmija i reče:
"Mladiću, niste baš previše ambiciozni. Ja se ne bih baš
zadovoljio time da malo uživam život. Ja ne želim samo malo
od života. Ja želim život. U Bibliji su zapisane Isusove riječi
(i pokaza mu to mjesto): 'Ja sam došao da... imaju život i da
ga imaju u izobilju.'"
56

Kada dođem do kraja ovakve propovijedi, uvijek me muči
neugodan osjećaj jer mislim: "Možda nisi ljudima dobro
objasnio!" Dopustite mi stoga da još jedanput ukratko pono-
vim: Bog je dopustio da Isus umre na križu za nas, izgubljene
i proklete grešnike, da bismo mi - danas i ovdje - mogli imati
život. I kad se sutra probudim, mogu pjevati od radosti što
sam dijete Božje jer u njemu imam život! - Jeste li čuli? Isus
je došao da bismo već ovdje na Zemlji mogli imati život, a u
vječnosti bili očuvani od Božjeg suda i imali vječni život. S
tom spoznajom možemo radosni hoditi svojom životnom
stazom.
Dopustite mi još jednu ilustraciju. Bilo je to jedne večeri u
prosincu. Padala je susnježica i puhao vjetar. Bilo je hladno.
Ulicom su prolazila dva muškarca. Jedan od njih nije imao
kaput, samo je ovratnik sakoa podignuo da ga štiti od vjetra.
Izgledalo je da mu je svejedno što je sav mokar. Bilo mu je
svejedno kamo ide jer nije imao doma! Tako većina ljudi luta
svijetom. Oni nemaju pred sobom nikakav cilj.
- Što je s vama? Kamo vi idete? Bezbožni njemački filozof
Nietzsche napisao je u jednoj svojoj priči: "...jadan onaj koji
nema doma!" - Imate li vi vječni dom?
Tada je naišao i onaj drugi čovjek. Prolazio je kroz to isto
nevrijeme, isto blato, istu kišu, isti snijeg; ali on je pjevušio
neku pjesmu i hodao sigurnim, čvrstim korakom. Zašto?
Nedaleko odatle naziralo se svjetlo njegova doma! Ondje je
njegova kuća! U njoj je toplo! Njemu nevrijeme nije previše
smetalo. - Tako prolaze svijetom ljudi koji pripadaju Isusu i
u njemu imaju život - sada i u vječnosti!
Bog je rekao Noi: "Uđi u korablju!" I ja vas molim: pro-
nađite neko tiho i mirno mjesto - Isus će biti ondje. Možete
razgovarati s njim. Recite mu što vam je na srcu.
Jedanput me netko zapitao: "Mogu li porazgovarati s vama
o vjeri?" - "Zašto?" upitah. "Nije potrebno razgovarati sa
mnom, već izravno s Isusom!" - Učinite i vi tako!
57

Sto učiniti?
Svakodnevno primam hrpu pisama sa svakojakim pitanji-
ma. U jednom pismu koje sam nedavno primio, postavljeno
mi je sljedeće pitanje: "Je li to što naučavate vaše vlastito
mišljenje ili učenje vaše crkve?" Na to mogu jedino odgovo-
riti: "Ono što ja naučavam jest nauk Biblije!" Potaknut tim
pitanjem razmišljao sam dalje: "Budete li slušali mišljenje
župnika Busena, ubrzo ćete se razočarati. Od toga nećete
imati preveliku korist. Vi morate slušati glas Isusa Krista!
Isus je "dobri Pastir" i vi morate slušati njegov glas! Sve u
svemu, ja vam u svojoj slabosti jedino mogu pomoći da čujete
Isusov glas, glas "dobroga Pastira" naše duše. I sada kada
počinjemo temu: "Što učiniti?" posebno je važno dopustiti
da vam govori sam Isus. Trebate čuti njegov, a ne moj glas.
1. Prekinite sa svojom otrcanom nevjerom!
Budući da sam dugo godina bio župnik u velikom gradu,
naslušao sam se svakojakih prigovora protiv biblijske poruke.
Takvi su prigovori već toliko otrcani da vas prije svega molim,
za vaše dobro: prekinite sa svojom otrcanom nevjerom!
Tijekom Drugog svjetskog rata, uz svoju uobičajenu službu
pastora za mladež, neko sam vrijeme radio kao dušobrižnik
u jednoj velikoj bolnici. Jednog sam dana zastao pred vratima
neke privatne bolesničke sobe s namjerom da pokucam i
uđem, kad dugim hodnikom dotrča mlada medicinska sestra
i uzbuđeno mi reče: "Gospodine župniče, molim vas da ne
ulazite u tu sobu!" - "Zašto?" upitao sam. - "Zato što je
gospodin koji tu leži izričito zabranio da ga posjećuje bilo
kakav pastor! On posebno ne želi da ga vi posjetite! Izbacit
će vas van!" Pritom mi pokaza natpis na vratima na kojem
sam pročitao ime jednog poznatog poslovnog čovjeka, ime
koje sam poznavao iz njegove reklame. - "Sestro," rekoh joj,
"moji su živci poput čeličnog užeta!" i pokucah. - "Naprijed!"
58

začu se snažan muški glas i ja uđoh u sobu. U postelji je ležao
stariji gospodin sijede kose. - "Dobar dan!" pozdravili. "Ja
sam župnik Busch." - "O," reče bolesnik, "o vama sam već
mnogo čuo. Uđite, možete me nakratko posjetiti!" - "Ljubaz-
no od vas!" rekoh s radošću, no on brzo doda: "Ali vas molim
da me ostavite na miru s vašim kršćanstvom!" - "Onda ne-
mam sreće," dodah s osmjehom, "upravo sam o tome htio
govoriti s vama!" - "Isključeno!" poviče i poče uzbuđeno
mahati rukom kao da me tjera iz sobe. - "Ne dolazi u obzir!
S time sam odavno prekinuo! Dok sam bio dijete roditelji su
me prisiljavali naizust učiti psalme. Kad nisam znao, dobio
bih batine. Kad sam odrastao, prihvatio sam svjetonazor u
kojem glavnu ulogu imaju Darwin, Häckel i Nietzsche!"
Na te sam riječi pocrvenio u licu! Nažalost, ja se vrlo lako
uzbudim. - "Čujte, stari gospodine!" rekoh mu. "Da mi jedan
šesnaestogodišnjak veli kako je prihvatio Nietzschea za svog
duhovnog vođu, nasmijao bih se i pomislio: 'No da, to je
prolazno. Shvatit ćeš ti već da više ni suvremeni filozofi ne
vjeruju u svoje negdašnje proroke.' Ali kad mi jedan stari
čovjek kao vi, koji je već na rubu vječnosti, kaže nešto takvo
- tada je to užasno! Vi ste nasmrt bolesni! Zar biste se htjeli
pojaviti pred Bogom s takvim besmislicama? Ta molim vas!"
Iznenađeno je gledao u mene. Očito nije bio naviknut da mu
se obraćaju takvim tonom. Tada mi nadođe misao: "Stani! U
bolnici ne smiješ ovako eksplodirati! Tu se moraš blago
ponašati!" Odjednom sam se strašno sažalio nad tim jadnim
čovjekom. Umirio sam se i objasnio mu da, usprkos njegovu
prvotnu odbijanju, Isus želi biti i njegov "dobri Pastir". Du-
boko je uzdahnuo: "Da, to bi bilo lijepo! Ali što učiniti s ovim
mojim svjetonazorom? Trebam li potpuno odbaciti sve u što
sam vjerovao cijelog svog života? - "Naravno!" rekoh mu
radosna srca. "Dragi gospodine, odbacite sve što vam neće
trebati u vječnosti! Odbacite sve i to radije danas nego sutra!
S vašim otrcanim uvjerenjima nije moguće ispravno živjeti, a
ni blaženo umrijeti. I kada to učinite, bacite se u raširene ruke
Sina Božjega koji je za vas umro i otkupio vas. Taj će Spasitelj
59

biti i vaš Spasitelj!" Uto uđe sestra. Začudila se vidjevši nas
kako povjerljivo razgovaramo. Dala mi je znak rukom da je
prošlo vrijeme za posjet. Čvrsto sam stisnuo starčevu ruku i
napustio sobu. Nikada nisam saznao je li prihvatio moj savjet
-	umro je iste noći!
Strašno me potresa spoznaja da naobraženi ljudi prolaze
kroz život vođeni idejama Darwina, Häckela i Nietzschea, čija
ih otrcana nevjera dovodi u opasnost da izgube vječni život.
Zato vas prije svega želim zamoliti: odbacite sve otrcane
temelje na kojima zasnivate svoju nevjeru! Vaša otrcana
nevjera ne vrijedi ni novčića! U Bibliji piše: "Jedan je Bog,
jedan je posrednik između Boga i ljudi - čovjek Krist Isus."
Poznavao sam čovjeka kojeg sam u sebi nazivao "Prugasti"
jer je uvijek nosio prugasti pulover. Žena mu je poginula u
bombardiranju. Dva su mu sina također poginula u ratu.
Jadnik! Jednom sam ga došao posjetiti. Nisam još ni uspio
sjesti, kad započe: "Gospodine župniče, samo mi nemojte
govoriti ništa o kršćanstvu! Kroz toliko toga sam već prošao
da više ne mogu vjerovati. Previše toga sam proživio. Možete
mi pričati što hoćete, ja više ne vjerujem!" Na to se nasmijah
i rekoh: "Mogu to i misliti! No, recite mi, gospodine 'Pruga-
sti'," u stvari se on zvao drukčije, "vozite li se ikada vlakom?"
 -	"Svakako!" odgovori. - "Pretpostavljam onda", nastavih,
"da svaki put prije no što uđete u vlak odete do lokomotive i
zahtijevate od vlakovođe da vam pokaže vozačku dozvolu?"
 -	"Nee! Nee!" bio je njegov odgovor. "Željeznici se može
vjerovati da zapošljava vlakovođe koji..." - "Što?" prekinuh
ga. "I vi ulazite u vlak, a da se niste uvjerili zna li onaj tip u
lokomotivi voziti? Bez ikakva jamstva povjeravate svoj život
tim dečkima?! - Gospodine 'Prugasti', povjeriti svoj život
nekome ja nazivam vjerom! Od sada više nikad nemojte reći:
'Ja uopće ne vjerujem!' Radije recite: 'Ja uopće ne vjerujem
 -	osim željeznici!'" - "Da..." zausti on. - "Gospodine, odla-
zite li vi u ljekarnu?" nastavih s pitanjima. - "Da," reče, "često
imam glavobolju. U ljekarni nabavljam prašak protiv glavo-
bolje." - "No, gospodine 'Prugasti'," nastavih, "onda vam je
60

vjerojatno poznato da ljekarnici ponekad zabunom izdaju
bolesnicima otrov umjesto lijeka. Vi vjerojatno prašak protiv
glavobolje dajete ispitati prije nego ga popijete?" - "Ne,
gospodine župniče," bio je njegov odgovor, "jedan izučeni
ljekarnik dobro poznaje svoj posao. Ta on se neće prevariti."
 -	"Što?" začuditi se opet. "Vi popijete prašak, a da ga pre-
thodno niste dali na ispitivanje? Vi samo tako povjeravate
svoj život ljekarniku? Vi s povjerenjem popijete njegov lijek?
 -	E, to ja nazivam vjerom! Dragi gospodine 'Prugasti', nemoj-
te više nikad reći: 'Ja uopće ne vjerujem!' radije recite: 'Ja
uopće ne vjerujem - osim željeznici i ljekarniku! "
I tako mu nastavili redati primjer za primjerom. Na koncu
sam ga uvjerio. Tako sam imao prigodu posvjedočiti mu:
"Vidite, jednog je dana u moj život došao netko poslan od
Boga, netko tko je uskrsnuo od mrtvih. Na svojim rukama
nosi ožiljke od čavala koji mi pokazuju da me ljubio do smrti.
Nitko na cijelom svijetu nije za me učinio toliko kao Isus!
Nitko nije dostojan tolikog povjerenja kao Isus! - Vjerujete
li da je Isus ikada slagao?" - "Ne!" odgovori on. - "Vidite, ja
ne bih prihvatio svjedočanstvo ni od kojeg čovjeka, osim od
Isusa! Kad sam spoznao tu činjenicu, rekao sam: 'Odsada svoj
život povjeravam Isusu!' " - "Zar je to tako jednostavno?"
upita me. - "Da, to je tako jednostavno, gospodine 'Prugasti'!
Vrlo jednostavno! Vi vjerujete u sve i svašta, vjerujete svako-
me osim onome kome se stvarno može vjerovati. Njemu ne
želite vjerovati! Odbacite otrcane osnove svoje nevjere i pre-
dajte svoj život Gospodinu Isusu!"
Na jednom velikom skupu mladih rekao sam: "Dajem mili-
jun maraka onome tko mi pronađe nekoga tko je požalio zato"
što je primio Isusa u život!" Ja tih milijun maraka nemam, ali
sa svom sigurnošću mogu reći da na svijetu nema takvoga. No,
upoznao sam dosta onih koji su požalili što to nisu učinili!
Stoga se što prije riješite svoje otrcane nevjere! Vjerujte
Onome koji je učinio sve za vas! To je nešto osobno između
njega i vas. Pronađite neko mirno, skrovito mjesto i zazovite
ga: "Gospodine Isuse, od danas ti želim pripadati!"
61

2. Riješite se svoje nevjerojatne samopravednosti
U Bibliji piše: "Sigurna je riječ i zaslužuje punu vjeru: Krist
Isus dođe na svijet da spasi grešnike." Mnogi se, kad čuju taj
stih, osjete pogođenim pa kažu: "Alija nisam grešnik! Nisam
počinio nikakav zločin!" Takvima želim reći: To ste slagali!
To ćete jednoga dana morati ponoviti pred licem Božjim.
Hoćete li i njemu reći: "Ja nisam grešnik! Nisam prekršio ni
jednu tvoju zapovijed!" - Hoćete li mu to moći reći?
Čujte me vi koji ste ispunjeni takvom nevjerojatnom samo-
pravednošću koju ste sami izgradili i živite kao da je s vama
sve u redu! - To nipošto nije u redu, to ne vrijedi ništa!
Prije mnogo godina razgovarao sam s jednim dvadesetogo-
dišnjakom i taj razgovor nisam nikada zaboravio. Sreli smo
se nakon dužeg vremena pa sam mu rekao: "Dragi Heinz, više
te ne viđam na našim sastancima za mladež i proučavanjima
Biblije!" Na to on odgovori: "Pa znate, gospodine župniče, u
međuvremenu sam malo promislio o svemu. Vi neprestano
govorite o Isusu koji je umro za grešnike, ali meni ne treba
žrtveno janje koje bi platilo za moje grijehe. Ako sam nešto
krivo učinio i ako postoji Bog, ja ću zbog tog svog djela znati
stati pred njega. Smiješno mije da bih ondje trebao nekakvog
Spasitelja koji je umro za mene!" Ja odvratih: "Dobro, dragi
prijatelju! Ti ćeš se pred svetim Bogom pozvati na pravo. To
možeš učiniti, bez daljnjega! Možeš odba'citi Isusa i reći:
'Pozivam se na Božje pravo!' Ali, dragi moj, nek ti bude jasno
jedno: u Francuskoj se sudi prema francuskom pravu, u En-
gleskoj prema engleskom pravu, a pred Bogom - po Božjem
pravu! Dragi moj, nadam se da nisi prekršio ni jednu jedinu
Božju zapovijed, inače ćeš biti izgubljen! - Doviđenja!"
"Samo trenutak," reče, "pa nije valjda Bog tako sitničav!?"
- "Nego što?" odvratih ja. "Kako ti zamišljaš Boga?! Zamisli
da sam dobro i ispravno proživio pedeset godina i tada tri
minute krao. To se sazna i mene izvedu pred sud. Stojim pred
sucem i objašnjavam mu: 'Gospodine suce, ne budite tako
sitničavi! Što znači ako sam tri minute krao u odnosu na
pedeset ispravno proživljenih godina! Tko bi mogao biti tako
62

sitničav da me sad kazni zbog toga, gospodine suce! V - Možeš
li si to predočiti? - Na takvo što sudac bi mi odgovorio: 'Samo
trenutak! Ja nisam ni spomenuo vaših pedeset ispravno pro-
življenih godina, već one tri minute u kojima ste krali! Zakon
vas osuđuje zbog te tri minute!' - Kada tako postupa jedan
zemaljski sudac, koliko li će strože postupiti Bog?"
Mislite da vi niste optuženi pred Bogom? Mislite li da vama
ne treba oproštenje grijeha? Mislite da niste grešnik? - Od-
bacite svoju nevjerojatnusamopravednost i potražite Gospo-
dina koji je umro za vaše grijehe i umjesto vas platio za njih
na križu. Primite ga u svoj život, ispovjedite mu svoje grijehe
i recite: "Gospodine, predajem ti sebe i svu svoju nepraved-
nost! Želim primiti tvoju milost! Operi me svojom krvlju!"
3. Pođuzmite odlučan korak
Početkom Hitlerova režima upoznao sam jednog visokog
nacističkog službenika. Takve su mladi nazivali "lametašima"
jer su im odore bile okićene uskim metalnim vrpcama, imita-
cijom srebra i zlata, pa su izgledali poput pauna. Ušao sam u
njegov ured tresući se od straha jer sam dobro znao da
nacistički režim nimalo ne voli pastore. Začudo, taj me čovjek
nije izbacio, nego je prijateljski saslušao što sam mu imao
reći. Kad smo završili, rekoh mu: "Čujte, rijetko mi se događa
da me tko od vaših kolega primi ovako prijateljski. Zato bih
vam se htio posebno zahvaliti! Budući da ste bili tako ljubazni
sa mnom, htio bih vam darovati nešto veliko. Htio bih vam
reći svoju poruku: 'Bog je tako ljubio svijet te je dao svog
jedinorođenog Sina da ne pogine ni jedan koji u nj vjeruje,
već da ima život vječni.'" - Na trenutak me pogledao i rekao
mi: "Ne trebate mi ništa dalje govoriti. Moji su roditelji bili
pobožni i vjerni ljudi. Vaša mi je poruka poznata još od
djetinjstva, ali..." uzeo je veliki, neispisani list papira, stavio
ga na stol, uzeo olovku u ruku i povukao crtu od vrha do dna
lista: "Vidite, gospodine župniče, ja znam sve o tome. Znam
da bih, ako hoću biti spašen, trebao samo prijeći granicu,
granicu poput crte koju sam ovdje povukao. Trebao bih
učiniti samo jedan korak preko crte koja me razdvaja od
63

Boga. Ja sam vrlo blizu," pritom stavi prst do crte, "vrlo blizu
granice; ali ono što mi preostaje jest učiniti sljedeći korak!"
I tada, malo postiđen, reče: "Ali mi to moj položaj u društvu
ne dopušta!"
Otišao sam od njega tužna srca. Prošlo je već mnogo godina
otkako je umro. Njegov ga društveni položaj neće spasiti u
vječnosti. Ali on je ipak shvaćao: "Ako želim ući u kraljevstvo
Božje, trebam učiniti samo jedan korak preko granice."
Imate li vi hrabrosti poduzeti taj jedan korak? Isus vas čeka
raširenih ruku! Poduzmite taj odlučujući korak preko granice
koja vas odvaja od Boga - u Isusove raširene ruke!
4. Prekinite s poznatim grijesima
Poznam jednog čovjeka koji ima ljubavnicu. Jednom kad
sam ga sreo, rekoh mu: "Vi živite u grijehu! Žena vam je zbog
toga nesretna! Zbog toga ćete završiti u paklu!" Na to mi on
odgovori: "To što velite je glupost! Dopustite da vam obja-
snim kako stvari stoje. Moja me žena ne razumije..." I tada mi
ispriča cijelu priču; no uvidio sam pritom da dobro zna jedno:
"Grijeh je to što činim!"
Često čujem da ljudi koji su u svađi govore: "On (ona) je
započeo svađu!" Postoje samo svađe koje je započeo onaj
drugi. Nitko nije prvi započeo svađu, nije li tako? Uvijek
započinju oni drugi. No, nešto bih vam rekao: U Božjim je
očima svađa ozbiljna poput umorstva! Zašto ne prekinete
svađu? Pitate: "Pa što da činim?" Reći ću vam: Prestanite
činiti jasno prepoznatljiv grijeh! - Da se samo na trenutak
zaustavite, načinite kratku stanku u životu i zapitate se: "Što
ne valja u mom životu? S čime ja to, u stvari, moram preki-
nuti?" Budite bez brige, saznat ćete to savršeno jasno! Mislite
li da će vam Isus dati svoju milost ako i dalje nastavite svjesno
griješiti? U Bibliji Bog poručuje: "Obratite (pokajte) se!
- Sjetite se, izgubljeni je sin napustio svoj stari život.
K Isusu možete doći ovakvi kakvi jeste: opterećeni i nevjer-
ni; ali tada morate prekinuti s onime što vas vuće u vječnu
propast, a za što dobro znate da je grijeh!
64

U mnogim pismima koja svakodnevno primam uvijek mi
iznova pišu: "To što vi govorite je preteško! To i to nije
grijeh!" Tada počnu nabrajati ono što ja nikada nisam rekao.
Pritom otkrivam da se naše savjesti bune protiv toga da Isus
vlada našim životima. - Znajte dobro da ne možete zadobiti
živu vjeru i biti u njoj ako nemate hrabrosti potpuno predati
svoj život Isusu, tako da to bude potpuni prekid s djelima s
kojima i morate prekinuti. Prestanite činiti ono što jasno
prepoznajete kao grijeh!
5. Razgovarajte s Bogom
Znate li se moliti? Vjerojatno znate sročiti nekoliko po-
božnih rečenica, ali znate li moliti? Znate, neki imaju takvu
predodžbu o tome što znači moliti, da bi mi se od toga podigla
kosa na glavi kad bih je još imao.
Nedavno sam posjetio jednu obitelj. Domaćica mi ponosno
reče: "I mi smo dobri kršćani. - Klarice, dođi malo ovamo!"
pozva svoju četverogodišnju kćerkicu. "Ti se znaš lijepo mo-
liti, moli se malo da te župnik čuje!" Djevojčica je počela
moliti, a ja je brzo prekinuh: "Stani dijete! - Gospođo, za ime
svega, nemojte to više činiti!" - To nije molitva! Molitva je
razgovor sa živim Bogom koji je uz nas u Isusu Kristu. Molitva
je kad mu izlijemo svoje srce. - Jeste li se ikada tako molili?
Engleski biskup Robinson napisao je groznu knjigu koju je
nazvao: "Bog je drukčiji". U njoj, između ostalog, piše da
suvremeni čovjek uglavnom više ne zna moliti. U tome se
potpuno slažem s njim. - Ali to ne znači da nešto nije u redu
s molitvom, već sa suvremenim čovjekom! Ne nalazite li i vi
da je tako? Ono s čime se ne slažem jest biskupova teorija da
bi cijelo kršćanstvo trebalo potpuno preurediti jer suvremeni
čovjek više ne zna moliti. Na to bih dodao: "Bolje bi bilo da
suvremeni čovjek nauči moliti!"
Pokušajte jedanput riskirati pa se pomolite! Jednostavno
recite: "Gospodine, daj da te pronađem!" ili: "Gospodine,
spasi me!" ili: "Gospodine, pomozi mi pronaći pravu vjeru!"
ili: "Gospodine, oprosti mi grijehe!" - Samo već jednom
65

počnite! Molitva vam u početku neće baš zvučati veličanstve-
no kao u svećenika koji mole čitajući iz molitvenika. Uopće
nije potrebno veličanstveno moliti ako smo tek počeli pravil-
no razgovarati sa živim Bogom. Samo vi započnite; već ćete,
kada dođe vrijeme, naučiti moliti!
- Vjera je živi odnos između mog Gospodina i mene i ako je
to tako, tada taj odnos neće biti bez razgovora. Ja razgovaram
s njim - i on razgovara sa mnom!
6. Čitajte Bibliju!
Na koji način Bog razgovara s ljudima? - On govori kroz
Bibliju! Zato morate neizostavno početi čitati Bibliju! Mož-
da ćete reći: "Bibliju danas više nitko ne čita!" na što vam, na
žalost, moram priznati da ste u pravu.
Kada dođem nekome u kuću, često mi kažu: "Da, gospodine
župniče, mi imamo Bibliju iz 1722. godine, koja je pripadala
još našoj prabaki!" I tada skinu s police taj golemi muzejski
primjerak koji sasvim sigurno nitko ne čita! S dužnim pošto-
vanjem prema staroj Bibliji, ja im ipak kažem: "Kupite mali
Novi zavjet!" -Danas već postoje takvi koji su manji od moje
šake. Neka su izdanja vrlo privlačna. Kupite neko suvremeno
izdanje da biste ga dobro razumjeli. Potom odredite vrijeme
u koje ćete ga svaki dan moći čitati. Čitajući, jednostavno
slušajte: kroz te će riječi Isus govoriti s vama! Zacijelo ćete
naići na mjesta koja nećete razumjeti; nemojte se mučiti s
takvim mjestima, nego mirno nastavite čitati. Ovako ja to
uvijek objasnim svojim mladim slušateljima: "Jednom mi je
pripovijedao neki farmer iz Brazila kako je došao do obradive
zemlje. Dio zemljišta na kojem se naselio bio je obrastao
prašumom. Posjekao je drveće, uklonio stijene i iskopao
panjeve. Jednog je dana, kada je teren već bio potpuno očiš-
ćen, upregao u plug dva vola i pokušao orati. Kad je izorao
tri brazde, plug mu zape za skrivenu stijenu. Što sad učiniti?
Otići u kuću po dinamit i raznijeti stijenu zajedno s plugom
i volovima? Ne! Povukavši plug malo unatrag, zaobišao je
stijenu i nastavio orati. Kad je završio s oranjem, pogledao je
njivu; nije izgledala baš najurednije, ali on svejedno posija
66

sjeme i pobere urod. Sljedeće je godine bilo malo lakše orati
negoli prethodne. Tada je ponovno iskopao i uklonio nešto
stijena i kamenja pa je bilo mnogo bolje. Kod trećeg je oranja
išlo još lakše." - Tako i vi čitajte Bibliju; no najvažnije je da
je počnete čitati! Kada naiđe nešto što ne razumijete, ostavite
to za kasnije. Samo nastavite čitati!
Na samom početku Novog zavjeta, nakon podužeg popisa
imena Isusovih predaka, naići ćete na stih koji kaže za Isusa:
"...jer će on izbaviti narod od grijeha njegovih." Reći ćete: "Pa
ovo razumijem! To se odnosi na mene!" -Dopustite Bogu da
vam govori na taj način dok čitate Bibliju. Svaki dan odvojite
vrijeme za Božju riječ. Čineći to, molite ovako: "Gospodine,
prosvijetli me! Daj da i ja razumijem tvoje poruke! Prosvijetli
mi srce, um i dušu!" -1 još nešto: nemojte dopustiti da vam
netko ocrnjuje Bibliju! Biblija je veličanstvena knjiga. Nema
knjige aktualnije i uzbudljivije od nje!
Jednom prigodom za Prvog svjetskog rata, kao mlad vojnik
kod Verduna, bio sam u izviđanju. Bila je večer i sumrak se
spustio. Sjedio sam tako na rubu nekakve jaruge i odjednom,
kroz prazninu među drvećem, ugledao kako uskim šumskim
putom nedaleko odatle "klopara" neprijateljeva pokretna
poljska kuhinja. Nismo uopće ni pomišljali da bi tim putom
moglo proći nekakvo vozilo. Ta poljska kuhinja koja nije
mogla pričekati potpuni mrak, otkrila je nešto važno: tuda
prolazi neprijateljeva linija opskrbe! Ako poljska kuhinja
može proći kroz taj uski prolaz između drveća, onda tuda
može prolaziti i opskrba za pješaštvo; tada je to lak prolaz i
kolonama vojnika koji nose streljivo u neprijateljski logor! -
To je bila važna neprijateljeva strateška linija! - I što smo
onda učinili? Mislite li da smo poštedjeli šumski put? Baš
suprotno: cijelu smo noć granatama zasipali taj uski prostor!
Biblija je također linija opskrbe, put za prolaz pošiljki "hra-
ne i streljiva" koje Bog šalje kršćanima. ASotona je dovoljno
pametan da tu liniju učini predmetom svojih napadaja. Stoga
je Biblija izložena neprekidnim napadajima. Mladi čovjek
koji se baš ne može podičiti inteligencijom kaže: "Bah! Glupa
67

knjiga!" Najpametniji se profesori trude dokazati da je Bibli-
ja samo jedna od knjiga koje su napisali ljudi. U jednoj su
namjeri svi oni jedinstveni: izložiti Bibliju snažnoj paljbi!
Jednom mi se neki čovjek potužio: "Meni Božja riječ izgleda
tako mrtva. Htio bih biti spašen, ali mi njegova riječ baš ništa
ne govori." Na to sam mu odgovorio: "Molite Boga da vam
dade Duha Svetoga! Molite svaki dan pa ako treba i četvrt
godine: 'Gospodine, daruj mi Duha Svetoga da mogu razu-
mjeti tvoju riječ i da mogu imati živu vjeru!' - Vjerute mi, Bog
će sasvim sigurno odgovoriti na vašu molitvu!"
7. Slušajte propovijedanje Božje riječi!
Potražite sredinu u kojoj ćete moći slušati jasnu Božju riječ.
Danas, nažalost, ima mjesta na kojima se propovijeda "raz-
vodnjena" Božja riječ. Tamo ja ne bih odlazio gubiti vrijeme.
Ne zanima me "limunada", već "vino radosti" evanđelja Isusa
Krista! Neće vam trebati puno da prepoznate propovijeda li
se negdje čisto evanđelje, radosna vijest, ili nešto sasvim
drugo. Srećom, posvuda ima pastora, propovjednika i vjerni-
ka koji dobro poznaju evanđelje i znaju ga protumačiti. Pro-
nađite takve ljude i slušajte Božju riječ! Družite se s takvima
koji od srca žele slušati.
Nedavno mi jedan čovjek reče: "Znate, ja sam osobenjak.
Ne volim se baš družiti s drugima!" Nisam mu mogao drukčije
pomoći pa sam mu rekao: "Vi nikada nećete zadobiti živu
vjeru ne počnete li se družiti s drugim kršćanima i ne dolazite
li onamo gdje se propovijeda Božja riječ!"
Za kraj bih vam htio ispričati o jednoj starici koju sam
poznavao. Ta je stara gospoda odigrala veliku ulogu u mom
životu. Upoznao sam čak trojicu inženjera koji su uz njenu
pomoć stekli vjeru u Isusa Krista. Zaključio sam da kroz tu
ženu snažno djeluje sila Božja pa sam je stoga otišao posjetiti.
Bila je udovica, a muž joj je za života bio rudar. Radovala se
što sam došao pa mi je ispričala kako je uzvjerovala. Ranije
je živjela u jednom zaseoku koji je danas već spojen s Esse-
nom. Jednom je pročitala u novinama da će u Paulus-Kirche
68

(Pavlova crkva. Op. prev.) biti posvećena dva nova župnika.
Rekla je prijateljicama: "Pođite sa mnom u crkvu!" Krenuše
za Essen prečacima kroz polja. Put do Paulus-Kirche bio je
vrlo dug. Kada su stigle, crkva je već bila dupkom puna pa su
morale stajati iza svih posjetitelja. Jedan od župnika kojeg su
tada posvetili, Julius Damman, kasnije je postao vrlo utjeca-
jan u gradu.
Ovako mi je prepričala taj događaj: "Julius Damman se tada
prvi put popeo za propovjedaonicu. Propovijed je započeo
riječima Ivanova evanđelja: 'Bog je tako ljubio svijet da je dao
svog jedinorođenog Sina da ne pogine ni jedan koji u nj
vjeruje, već da ima život vječni.' Tada se nagnuo naprijed i
rekao: 'Od stotina tisuća Božjih riječi iz Biblije, ni jedne se
ne bojim kao riječi izgubljen. Čovjek može biti zauvijek izgu-
bljen, a to je kad Bog okrene svoje lice od njega - to je pakao!
"Stajala sam ondje u toj golemoj crkvenoj zgradi, tada sam
još bila djevojčica, i od cijele njegove propovijedi čula samo
to. I kao kad odjednom bljesne munja, zazvučale su u meni
riječi: 'I ja sam izgubljena! Ja nemam mir Božji! Moji grijesi
nisu oprošteni! Ja nisam Božje dijete! - Izgubljena sam!' Kući
sam otišla kao u nekom snu. Nakon tri dana otac me upitao:
'Nisi li možda bolesna?' "
Pokušala je objasniti roditeljima što joj se dogodilo. Oni su
na to rekli: "Ti si luda! Oboljela si na živce!" Nikome nije
mogla objasniti svoj smrtni strah sažet u riječima: "Izgubljena
sam!" - "Četiri sam tjedna," pričala je dalje stara gospođa,
"tumarala po kući nesposobna za bilo kakav posao. Tada sam
pročitala u novinama: 'Župnik Damman ponovno propovije-
da.' Pročitavši to opet sam krenula na onaj naporni put od
Stoppenberga do Essena. Cijelim sam se putom molila pona-
vljajući u sebi stih jedne pjesme."
U takvu je stanju došla do Paulus-Kirche gdje je Damman
već propovijedao. I opet je sve bilo puno ljudi. Nije našla
mjesto za sjesti pa je ponovno morala stajati iza sviju, na
samom kraju dvorane. Još se jedanput pomolila u sebi istim
onim riječima koje je ponavljala putem do crkve. Otvorila je
69

pjesmaricu i potražila pjesmu označenu na ploči, pjesmu koju
je upravo trebalo pjevati. Na svoje silno iznenađenje, uvidjela
je da je to ista ona pjesma čije je riječi ponavljala kao svoju
molitvu. Pomislila je: "Zacijelo će se nešto dogoditi kad svi
zapjevaju ovu pjesmu!" - Župnik Damman se popeo za pro-
povjedaonicu i pročitao riječi iz Ivanova evanđelja: "Ja sam
vrata. Tko uđe kroza me, spasit će se. Amen."
"Bilo je to tek drugi put da sam u toj crkvi i opet nisam čula
ništa osim te rečenice, no u trenutku mije sve postalo jasno:
uskrsli Isus je vrata u život! - Prošla sam kroz ta vrata. Nisam
čula više ništa od propovijedi, ali to mi je bilo sasvim dovolj-
no. - Ušla sam u život!"
Često običavam ispričati tu pripovijest onima koje srećem,
onima koji mi kažu: "Ah, ja ne odlazim u crkvu! Ne mogu
podnijeti onaj zrak. Radije odem u šumu gdje pjevaju ptice,
a vjetar šušti u krošnjama drveća..." Tada im kažem: "Žena o
kojoj sam vam pričao ne bi nikada našla živu vjeru da nije
otišla tamo gdje se propovijeda Božja riječ!"
Ima još mnogo odgovora na pitanje: "Što učiniti?" Mislim
da sam vam najvažnije rekao, ali osjećam kako je neizmjerno
važno da vam na kraju ukratko ponovim ono najvažnije.
Nije, zapravo, odlučujuće ono što mi učinimo, iako je i to
vrlo važno. Odlučujuće je ono što je za nas učinio Bog u Isusu
Kristu! To je ta radosna vijest koju vam trebam navijestiti:
"Isus je učinio sve - za svakoga!" On je došao k nama. On je
umro za nas. On je uskrsnuo za nas. On nas zastupa u Božjem
kraljevstvu. On je dobri Pastir koji sve čini za svoje stado.
Psalmist započinje dvadeset treći psalam riječima: "Gospo-
din je pastir moj, ni u čemu ja ne oskudijevam..." I tada
nastavlja nabrajati kako taj dobri Pastir bezgranično mnogo
čini za njega. - Od svega vam srca želim da i vi možete zajedno
s njime reći: "Gospodin je moj pastir!"
70

Zašto to Bog dopušta?
Na svijetu se događaju strahote! Jednom sam u Essenu
prelazio preko ulice, čini mi se da je to bilo 1937. godine, kad
mi je u susret došao šesnaestogodišnji dječak kojeg sam
poznavao s naših omladinskih sastanaka. Izgledao je sav ra-
strojen pa sam ga upitao: "Što ti se dogodilo?" Odgovorio je:
"Na silu su me odveli u bolnicu i sterilizirali jer mi je majka
Židovka. Kad sam se vratio kući, roditelja više nije bilo!"
Nikada ih više nije vidio. Oca su mu uhitili, a majku odveli
u Auschwitz! Dečka sam spasio organiziravši mu bijeg u
Nizozemsku, odakle je pobjegao u Ameriku. Nikada neću
zaboraviti tog nesretnog dječaka i njegove riječi: "Mene su
odveli u bolnicu i sterilizirali jer mi je majka Židovka. Kada
sam se vratio kući, mojih roditelja više nije bilo!"
Nebrojeno sam puta viđao slično. Zbog takvih se događaja
rađaju u ljudskim mislima pitanja: "Pa gdje je onda Bog, zar
ne vidi? Zašto šuti na sve to? Zašto Bog dopušta zlo?"
U Kölnu je neki luđak uletio u osnovnu školu i bacačem
plamena pobio dvanaestero djece! Opet nam se nameće pi-
tanje: "Gdje je bio Bog? Zašto je to dopustio?"
Sjećam se jedne mlade žene koja je imala rak. Polagano je
umirala u strašnim mukama. Za sobom je ostavila ožalošćenu
dječicu. Tko je proživio takvo što, zacijelo se pita gdje je bio
Bog i zašto je to dopustio. Mnogi bi nam mogli ispričati slične
priče i na koncu, s pravom, postaviti to isto pitanje.
Naš omiljeni pisac, Friedrich Schiller, napisao je pjesmu
koju je nazvao: "Pjesma radosti". U njoj je i ovaj stih: "Braćo,
nad zvjezdanim šatorom sigurno stanuje ljubljeni Otac!" No
današnji čovjek sklon je reći: "Braćo, nad zvjezdanim šatorom
ne stanuje nikakav ljubljeni Otac!" Kada tko počne tako
razmišljati i kada se u njemu pojavi pitanje: "Gdje je Bog?
Zašto to dopušta? Zašto šuti na sve strahote? vjerojatno će
71

doći do točke kada će mu se u umu pojaviti opasne sumnje da
Bog možda ni ne postoji! Možda ni Nebo ne postoji? Možda
je ateizam ipak u pravu?
Dragi prijatelji, onaj u čijem se umu pojave takve misli
trebao bi se uplašiti. Bilo bi užasno kada bi bila istina da Bog
ne postoji. Tada bismo mi ljudi bili poput životinja. Bili bismo
sami i napušteni - poput izgubljene djece koja više ne mogu
pronaći put kući. - Da Bog ne postoji?! - Bilo bi to užasno!
Kada mi netko kaže: "Ja sam ateist!" ja mu odgovorim:
"Nemate pojma što ste time rekli! - Da ne postoji ništa iznad
nas?! Da smo napušteni?! Da smo sami jedan s drugim?!" Ne
postoji ništa gore za ljude no što je čovjek, nije li tako? Stari
su Rimljani imali izreku: "Homo homini lupus" što znači:
"Čovjek je čovjeku vuk" - užasno!
Ne možete zamisliti kako mi često kao pastoru postavljaju
pitanja: "Kako je to Bog mogao dopustiti? Zašto Bog šuti na
sve to?" Budući da me to često pitaju, htio bih sada na to
odgovoriti. Ali prije svega znajte da ja nisam Božji ministar
unutarnjih poslova. On mi nije povjerio svoje planove. Osim
toga, pomalo je glupo postavljati takva pitanja - kao da bismo
mi mogli razumjeti Boga! Jednog dekana ili vrhovnog crkve-
nog poglavara još bih mogao razumjeti, ali Boga teško da ću
pravilno razumjeti. Bog je u Bibliji rekao: "Moje misli nisu
vaše misli i moji putovi nisu vaši putovi." To je dovoljno
jasno, nije li tako?
1. Krivo postavljeno pitanje
Glede pitanja: "Zašto to Bog dopušta?" ili "Zašto Bog
šuti?" htio bih naglasiti da je krivo postavljeno. Postavljeno
je, naime, na ovaj način: u sudnici na sučevoj sjedalici sjede
gospoda Schulze ili župnik Busch. Na mjestu za optuženika
sjedi Bog. Tada mu kažemo: "Optuženi Bože, kako možeš
dopustiti da se sve to događa? Zašto šutiš kad se događa zlo?"
- Da vam iskreno kažem: Bog koji bi nas pustio da sjedimo
na sudačkoj sjedalici, a on da sjedi na optuženičkoj klupi -
takav Bog ne postoji!
72

Imao sam dvadeset sedam godina kada sam kao mladi pastor
došao u Essen. U to je doba izbio veliki rudarski štrajk koji
je uznemirio duhove. Jednom sam prolazio trgom nasred
kojeg je na sanduku stajao neki čovjek i žustro govorio oku-
pljenima. Spominjao je gladnu djecu, niske nadnice i nezapo-
slenost. Kada me spazio i prepoznao, doviknu mi: "Ha, evo
popa! - Dođi malo ovamo!" - Tako "ljubazan" poziv nisam
mogao odbiti. Odazvah se i podoh k njemu. Ljudi su se
razmaknuli da me propuste do govornika. Našao sam se usred
stotinjak rudara. Nije mi baš bilo ugodno u duši jer me na
fakultetu nisu pripremili za takve situacije.
"Čuj me, pope!" započe čovjek. "Ako postoji Bog, u što ja
nisam siguran, ali možda nekakav postoji, kada umrem, stat
ću pred njega i reći mu:" - tada je zaurlao - " 'Zašto si
dopuštao da ljudi umiru na bojištima? Zašto si dopuštao da
djeca gladuju, a jedni bacaju jelo i žive u izobilju? Zašto si
dopuštao da ljudi umiru od raka? Zašto? Zašto?' Tada ću mu
reći: 'Bože, gubi se! - Nestani!' " Čovjek je ogorčeno urlao.
Tada sam i ja počeo vikati: "Tako je! Dolje s takvim bogom!
Dolje s takvim bogom!"
On odjednom umuknu. Začuđeno me upita: "Samo trenu-
tak, pa vi ste pastor! Ne možete vikati: 'Dolje s takvim bo-
gom!' " Na to mu ljutito odgovorili: "Slušaj! Bog pred kojeg
bi ti mogao doći na ovakav način, bog na kojeg možeš ovako
urlati i koji bi ti dopustio da ga izvedeš pred sud kao optuženi-
ka, a ti da staneš pred njega kao sudac - takav bog postoji
jedino u tvojoj mašti. O takvom bogu mogu i ja zajedno sv
tobom reći: 'Dolje s takvim Bogom!' Dolje s takvim budala-
stim Bogom kojeg možemo optuživati, odbacivati ili prih-
vaćati - kako nam se već svidi! Takav Bog ne postoji! Ali reći
ću ti jedno: postoji stvarni Bog, različit od onoga kako ga ti
zamišljaš. To je Bog pred kojim ćeš ti stajati kao osuđenik,
pred kojim nećeš moći ni usta otvoriti. Postoji samo Bog koji
će tebe pitati: 'Zašto me nisi proslavljao? Zašto me nisi
prizivao? Zašto si živio nečistim životom? Zašto si lagao?
Zašto si mrzio? Zašto si se svađao? Zašto si...?' - To će te on
73

pitati. Tada će ti riječ zastati u grlu! Nećeš mu moći dati ni
jedan odgovor! - Ne postoji Bog kojemu bismo mi mogli reći:
'Gubi se!' Ali postoji živi Bog koji je stvaran i svet; koji bi i
nama jednom mogao reći: 'Nestani! Gubi se!' "
Kada čujete kako ljudi predbacuju Bogu: "Kako Bog to
može dopustiti? Zašto Bog šuti?" recite im: "Takav budalasti
bog koji bi nam dopustio da ga optužujemo i predbacujemo
mu, može biti samo plod naše mašte! Postoji jedino sveti i
pravedni Bog koji optužuje i vas i mene!" Jeste li dosad
poštovali sve Božje zapovijedi i ni jednu prekršili? Dobro
promislite! Bog se nimalo nije šalio kada je ljudima dao svojih
deset zapovijedi. Dakle, optuženici smo mi - ne Bog!
2. Božja šutnja je njegova osuda
"Zašto Bog šuti?" nije besmisleno pitanje. Bog zaista često
šuti. Božja je šutnja za nas najstrašnija osuda.
Uvjeren sam da postoji pakao. No pakao sigurno nije ona-
kav kakva ga se prikazuje na nabožnim slikama - mjesto na
kojem davao peče grešnike na ražnju i slične glupe izmišljo-
tine. Umjesto toga, ja vjerujem da će pakao nastati onda kada
Bog prestane govoriti ljudima. Ondje ćete ga moći zazivati i
moliti mu se; ondje ćete moći vrištati, ali vam on više neće
odgovarati! Ruski pisac Dostojevski je rekao: "Pakao je mje-
sto gdje Bog više ne svraća pogled." Mjesto gdje smo zauvijek
ostavljeni sa svojom krivnjom; mjesto gdje smo zaista na-
pušteni od Boga. - Da, Božja šutnja je njegova osuda. Kad
Bog šuti, pakao počinje već ovdje na Zemlji.
Ilustrirat ću vam to jednom biblijskom pripoviješću. Tamo
gdje je danas Mrtvo more, nekada su bila dva grada: Sodoma
i Gomora. Za ono su doba ti gradovi bili prava kulturna
središta. Njihovi stanovnici nisu poricali Božje postojanje, a
vjerojatno je ondje bilo i svećenika.
Iako su vjerovali u Boga, nisu ga ozbiljno shvaćali. Sjetili bi
ga se tek prigodom vjenčanja ili pokopa, dok bi u ostale dane
zaboravljali da uopće postoji. Osim toga, pogazili su sve
njegove zapovijedi.
74

U Sodomi je živio jedan pošten čovjek koji se zvao Lot. On
je štovao Boga i upozoravao sugrađane: "Ne možete se tako
nemarno odnositi prema Bogu! Nemojte misliti da možete
griješiti ako vas on odmah ne kažnjava! Što tko sije, to će i
žeti!" - "Ah, ne zafrkavaj!" odgovarali bi mu. "Nisi ti propov-
jednik! Prestani govoriti tu glupost: 'Što tko sije, to će i žeti'!"
No jednoga dana, u samu zoru, odvevši prije toga Lota iz
Sodome, zapljušti Bog s neba ognjem na Sodomu i Gomoru.
Mi koji smo preživjeli saveznička bombardiranja u Drugom
svjetskom ratu, dobro znamo kako to izgleda. Ali Bog to
može učiniti i bez zrakoplova. Mogu zamisliti kako su ljudi
skakali iz postelja i vikali: "U podrum, u podrum!" Otrčali su
u podrum gdje je začas postalo neizdrživo vruće. Više se nije
moglo disati pa su vikali: "Moramo van!" Tada su istrčali, ali
je vani na sve strane pljuštao oganj i sumpor. Jadni ljudi, van
nisu mogli, a u podrumima ih je gušio vreli zrak.
Tako to opisuje Biblija. Ja sam zamislio još neke situacije
(to ne piše u Bibliji) koje su se mogle događati u podrumima
u kojima su se, natjerani nesrećom, okupili različiti ljudi. Bilo
je tu svakojakih: mlada žena iz visokog društva koja je dragog
Boga ostavila zbog nekog muškarca, stariji gospodin koji je
po okusu mogao prepoznati svaku vrstu vina. Ni on nije imao
ništa protiv dragog Boga, ali mu je bilo svejedno što Bog želi
od njega. U podrumu su se našli jedan kraj drugog: ljubazni
ljudi, lojalni i pošteni građani, vjerni platiše poreza... Svaki je
od njih bio mali svijet za sebe - kao što su ljudi i danas.
LI podrumu je, dakle, bilo neizdrživo vruće. Htjeli su van,
ali nisu mogli, oganj je sve proždirao kao u paklu. Tada ih
obuze jeza. Debeli gospodin reče: "Ljudi, Lot je bio u pravu:
Bog zaista postoji!" Žena iz visokog društva doda: "Sada nam
samo jedno može pomoći: moramo se moliti! Tko zna moli-
ti?" Prvi put u životu podigli su ruke na molitvu (u antičko
doba molilo se podignutih ruku). Čule su se riječi: "Gospo-
dine, smiluj se! Sagriješili smo! Prezirali smo te! Počuj sada
našu molitvu! Znamo da si Bog koji ljubi, znamo da si milo-
stiv! Molimo te, Gospodine, smiluj nam se!"
75

Ali glasa niotkud! Čuo se samo prasak i pucketanje vatre.
Ruke se spustiše. Šake se u grču skupiše: "Bože, zašto šutiš?!"
... Odgovora niotkud! I dalje se čulo samo divljanje vatrene
stihije. Sada su mogli moliti ili psovati, bilo je svejedno - Bog
više nije odgovarao!
Postoji granica do koje neki čovjek, grad ili narod može doći.
To je granica ravnodušnosti prema živomu Bogu. Kada se ona
prijeđe, Bog više ne odgovara. Upravo je ta Božja šutnja bila
najjezivija kazna za Sodomu i Gomoru - Bog im nije više
imao što reći!
I kada danas vidim svoj narod kako se ravnodušno odnosi
prema Božjim istinama, Božjim zapovijedima i njegovu Sinu,
sav se naježim. Možda ćete baš vi doživjeti da molite i psujete,
a Bog vam više neće imati što reći.
U Bibliji su zapisane i ove Božje riječi: "Zvao sam vas, ali se
ne odazvaste." - Čovječe, zašto šutiš kada te Bog zove?!
3. Ne možemo čuti ako smo predaleko
Kada imamo osjećaj da nas Bog ne čuje, možda smo mi
predaleko od njega! - Nedavno mi je prišao jedan mladić i
rekao: "Gospodine Busch, idete mi na živce! Neprestance
govorite o Bogu. Slučajno se sretnemo na ulici i već počinjete
pričati o Bogu. Ja Boga ne mogu ni čuti ni vidjeti, pa gdje on
to govori? Ja ne čujem ništa!" Ja ga na to upitah: "Mladiću,
znaš li priču o izgubljenom sinu?" - "Pa otprilike", reče on.
- "To 'otprilike' nije ništa! Sada ću ti je ispričati."
"Bogati zemljoposjednik imao je dva sina. Jedan od njih bio
je, kako se ono kaže, gotovan. Bilo mu je 'skučeno' i dosadno
kod kuće. Jednoga dana reče on ocu: 'Stari, daj mi moj dio
nasljedstva. Isplati me jer želim u svijet!' Otac mu dade što je
zatražio i on se zaputi u bijeli svijet. Nakon nekog vremena
sazna otac da je potrošio sve svoje imanje provodeći život
razvratno. -1 sami znate kako je u velikim gradovima lako
potrošiti novac. Nakon toga dolaze glad i nezaposlenost.
Ostavši bez novca, mladić se našao u beznadežnu položaju
i konačno završio među svinjama - kao čuvar. U Izraelu su
76

svinje smatrali nečistim životinjama. Biti čuvarem svinja za
jednog je Izraelca bilo nešto najsramotnije što mu se moglo
dogoditi. Kako je glad bivala sve žešća, mladić je bio radostan
kad je mogao ukrasti rogače koje su davali svinjama i napuniti
svoj želudac. Ondje više nije mogao čuti očeva glasa. Bio je
predaleko. Izgubljeni je sin mogao reći: 'Ne čujem očev glas!'
- naravno da ga nije čuo!
Dopustite da ovdje umetnem nešto što ne piše u Bibliji kako
bih vam lakše objasnio svoj stav. - Sjedi tako taj bjegunac kraj
svinja i ljuti se na svojega oca. Optužuje ga: 'Kako samo može
dopustiti da mi je tako loše!? - To bi mogla biti i slika
današnjeg svijeta. Ljudi su napustili Boga pa je na njih nava-
lila bijeda i nevolja; i zato sada viču: 'Kako Bog to može
dopustiti?! Zašto šuti na sve to!?'
No, Isus je drukčije ispričao tu priču. U jednom trenutku
ovaj je došao k sebi i rekao: 'Koliki najamnici moga oca
obiluju kruhom, a ja ovdje umirem od gladi! Ustat ću, poći
svome ocu i reći mu: Oče, sagriješih Bogu i tebi...' - Diže se i
krenu svome ocu! - Dok je još bio daleko, opazi ga otac i
sažali se. Potrča pred njega, pade mu oko vrata i izljubi ga, a
sin mu reče: 'Oče, sagriješih Bogu i tebi...' - Otac ga je grlio i
naredio slugama: 'Brzo, donesite odijelo, ono najbolje, i od-
jenite ga! Stavite mu na ruku prsten, a na noge sandale!' -
Tek je sada dobro Čuo očev glas. - To što ti ne možeš čuti
Božji glas, znači da si predaleko od njega! Moraš se obratiti i
to vrlo dobro znaš!" rekoh tom mladiću.
Ljudi mogu otići vrlo daleko od Boga - sve do svinja -
slikovito rečeno. Toga sam bio itekako svjestan u doba mog
bezbožnog života, kada sam bio poručnik za Prvog svjetskog
rata. Mislio sam: "Ta vrijeme mi je da se obratim!" - Znate,
još nisam sreo nekoga tko u sebi nije znao tu činjenicu:
"Moram se obratiti!"
Svi mi znamo tu činjenicu: "Moram se obratiti!" Ako osje-
ćate da se morate obratiti, zašto to ne učinite? - Obratite se!
Tek ćete tada čuti Očev glas!
77

4. Moramo poslušati posljednju Božju riječ
Sada vam želim reći ono najvažnije: kada imate osjećaj da
Bog šuti, morate potpuno poslušati njegovu posljednju riječ.
U Bibliji, u poslanici Hebrejima, piše: "Bog koji je nekoć u
mnogo navrata i na mnogo načina govorio očima preko pro-
roka, na kraju, to jest u ovo vrijeme, govorio nam je po
Sinu..." - Znate li tko je taj "Sin"? To je Sin Božji - Isus Krist!
Isus! - Srce mi zakuca jače i puls mi se ubrza kada mogu
govoriti o Isusu. - Isus je, kao što Bog tvrdi za njega, Riječ
Božja koja je postala čovjekom. Riječ koja je "tijelom postala
i nastanila se među nama". Kada mi izgovorimo riječ, ona
izlazi iz naših usta kao dah. Bog je jednu Riječ pretvorio u
tijelo - u Isusa! - Isus je posljednja Božja riječ!
Jeste li čuli izraz "moja zadnja riječ"? - Pretpostavimo da
želim prodati kravu. - Ne bojte se, ne prodajem nikakvu
kravu; samo pretpostavimo. - Koliko vrijedi jedna krava? Ja
ne znam. Recimo tisuću maraka. Na to mi vi kažete: "Ne dam
više od tri stotine!" - "Ali takva krava vrijedi tisuću dvjesto
maraka!" objašnjavam ja. Tada vi ponudite četiri stotine. Ja
nastavljam: "Tisuću i sto!" I tako se pogađamo sve dok ne
kažem: "Dobro! Osamsto maraka! To je moja zadnja riječ!"
I budući da ja nisam šeprtlja, ostat ćemo na toj svoti i više je
nećemo mijenjati.
Isus je posljednja Božja riječ. Ako njega ne prihvatite, Bog
vam više nema što reći. - Razumijete li to? I kada se ljudi žale:
"Bog ne govori! Zašto Bog šuti?" - ja im odgovaram: "Bog
vam više nema što reći ako ne želite prihvatiti njegovu po-
sljednju riječ!" - Vi morate prihvatiti Isusa! Vi ga možete
primiti! Drukčije ne ide!
Često sretnem ljude koji mi kažu: "Ja vjerujem u dragog
Boga, ali zbog čega trebam Isusa?" Čujte Bibliju, ona kaže da
je Isus utjelovljena Riječ Božja - njegova posljednja riječ
upućena nama!
Jednom dok je Isus poučavao, oko njega se okupilo mno-
štvo. Odjednom ih obuze nemir. Zavikali su i počeli se raz-
micati. Isus je prekinuo svoj govor i upitao: "Što se događa?"
78

Dogodilo se nešto užasno: među okupljene je došao gubavac.
-	Znate li tko je gubavac? To je čovjek koji se živ raspada.
Guba je užasna: gnoj nagriza uši, nos i usnice. Izgleda tako
strašno da onaj tko to vidi može pasti u nesvijest. Zato su
gubavci bili prisiljeni živjeti u divljini, daleko od svakog
ljudskog naselja. Nipošto nisu smjeli među ljude - a taj je
gubavac došao među mnoštvo okupljeno oko Isusa!
Čuo je o Isusu i među to mnoštvo dovela ga je velika čežnja:
"Želim vidjeti Spasitelja!" Svi su se sklanjali s puta i vikali:
"Bježi! Gubi se!" Pograbili su kamenje ne bi li ga uplašili, ali
se on nije dao otjerati. Mogu zamisliti kako je kroz gomilu
nastao prolaz jer su svi uzmicali. Tako je prolazio kao nekom
pustom uličicom, sve dok nije stao pred Isusa. - Ne, nije stao
pred Isusa! Bacio se pred njim u prašinu i sa suzama u očima
ispričao Spasitelju sav svoj jad: "Moj je život pokvaren i
onečišćen! Isuse, ako hoćeš, možeš me očistiti. Pomozi mi!"
Jeste li znali da se uništeni čovjek i Spasitelj kad-tad moraju
sresti? To će se svakako dogoditi: trebamo doći sa svojim
jadom pred Isusa! Kako bi bilo da odbacite svoju "religiju" i
donesete svoj jad pred Isusa?
I tako je taj jadni gubavac pao ničice pred Isusa s riječima:
"Ako hoćeš, možeš me očistiti!" Tada se dogodilo nešto
prekrasno. Isus se povukao jedan korak pred tom ljudskom
ruševinom i rekao: "Hoću! Ustani! Očisti se!" -Ali ne, on to
nije učinio! Isus je pošao jedan korak prema gubavcu i po-
ložio ruke na njegovu raspadajuću kožu! Ljudi su sa zgraža-
njem povikali: "Gubavca se ne smije doticati!" Biblija ovako
izvješćuje: "Isus pruži ruku i dotaknu ga..." Nikakva prljavšti-
na nije Isusu odvratna! Nema jada koji bi bio prevelik za
njega! Položio je ruke na gubavca! Da sam umjetnik, naslikao
bih Isusove ruke na izobličenu, raspadajućem gubavčevu licu.
 -	Takav je Isus: najčudesniji čovjek svih vremena! - Ako ni
za vas nitko ne mari, nitko vas ne treba; zamolite Isusa da stavi
ruke na vas. On će vam reći: "Ja sam te kupio, ti si moj!"
 -	Ako ste nagrizeni gubom grijeha a vaš život pun nečistoća,
Isus će položiti svoje ruke na vas i reći vam: "Očisti se!"
79

U Isusu nam je darovana ljubav Božja koja može otkloniti
sav naš jad, grijehe, prljavštine i bolesti. Isus je utjelovljena
Riječ Božja! Čemu ljudi govore: "Zašto Bog žuti?" - Nije li
nam Bog progovorio dovoljno jasno i dovoljno ljubazno?
Taj isti Isus, nadugo nakon događaja s gubavcem, bio je
položen na križ. Željeznim su mu klinovima probili ruke i
noge i prikovali ga. Tada su podigli križ, a oko njega se
okupila razjarena svjetina. Rimski su vojnici grubo odbijali
ljude od raspetog. - Dođite sa mnom, probijmo se kroz tu
svjetinu i stanimo i mi pod križ! Pogledajte njega, raspetog
Krista! - O, glavo okrunjena, kojoj se rugo svijet. O, glavo puna
rana, a na njoj trnov splet. O, čelo s kog je teko u muci krvav
znoj, ja te se sada sjećam i teških rana broj. - Pogledajte ga!
Pitajte ga: "Zbog čega tu visiš?" - "Ja ovdje visim", odgovara
on, "jer si ti sagriješio. Ili ćeš ti platiti za svoje grijehe u paklu,
ili ću ja ovdje platiti za tebe. Jedan od nas mora platiti! Ja ću
to učiniti umjesto tebe - ti samo vjeruj u mene!"
Navečer su Isusa položili u grob isklesan u stijeni i na ulaz
dokotrljali tešku kamenu ploču. Ispred ulaza stražarili su
rimski vojnici. Treći dan nakon pokopa, još za mraka, najed-
nom posta svijetlo kao da je u blizini eksplodirala atomska
bomba! Svjetlo je bilo takvo da su stražari, koji nisu bili neki
histerični slabići, popadali u nesvijest. Posljednje što su vid-
jeli bio je prizor veličanstvenog Isusova izlaska iz groba!
Ovo što vam pripovijedam nije nikakva bajka. To govorim
jer znam da je Isus uskrsnuo od mrtvih. - Isus, koji je umro
za vas, živ je i danas! Ne postoji ljudsko biće za koje on nije
umro. - Isus je živ i zove vas - kao posljednja Riječ Božja!
Najvažnije pitanje jest: hoćete li ga primiti u svoj život?
"Zašto Bog šuti?" Dragi prijatelji, Bog ne šuti. On govori, a
Riječ mu se zove: Isus! To ime je ljubav, milost i milosrđe.
Proživio sam užase u nacističkim zatvorima i za bombardi-
ranja. Često se sjetim jednog od najužasnijih trenutaka. Kad
sam jedanput za savezničkih bombardiranja bio doveden u
neko dvorište, zastao mi je krik u grlu. Preda mnom se pružao
80

užasan prizor. Poredano na tlu ležalo je osamdesetak mrtvih
tijela koje su otkopali iz bombom uništenog skloništa. Već
sam viđao užasne prizore na bojištima u Prvom svjetskom
ratu, ali je taj bio najužasniji. Ovdje nisu ležali mrtvi vojnici,
već tijela staraca, žena i - djece. Dječice, čijih sam se mršavih
tijela nagledao tijekom tog dugog rata.
Djeca! Kakve su ona imala veze s tim besmislenim ratom? I
dok sam stajao tamo među svim tim leševima, mojim se srcem
razlegao krik: "O, Bože, gdje si? Zašto šutiš na sve ovo?" U
tom su se trenutku u mome duhu pojavile riječi iz Biblije:
"Bog je tako ljubio svijet da je dao svog jedinorođenog Si-
na..." Mora da mi je sam Bog objavio te riječi u trenucima
dubokog očaja. Odjednom sam pred sobom, u mislima, ugle-
dao Golgotski križ na kojem je Bog ostavio svog Sina - da
iskrvari za nas!
Uopće ne razumijem Boga. Ne razumijem zašto je toliko
toga dopustio. - No, srećom, postoji njegov znak, spomenik,
svjetionik njegove ljubavi. To je križ Isusa Krista. Ako Bog
"nije poštedio vlastita Sina, nego ga predao za sve nas, kako
nam neće dati i sve ostalo s njime?" Tako je rekao apostol
Pavao i to je istina. Kada pod Kristovim križem nađem mir s
Bogom, sve mi postaje jasno i nemam više nikakvih pitanja.
Dok su moja djeca bila mala, nisu prihvaćala sve što sam
činio, ali su se pouzdavala u mene: "Tata će to dobro napra-
viti!" Kada nađem mir Božji pod križem Isusa Krista, i ja se
mogu pouzdati u nebeskog Oca. Sve što on čini, ispravno je.
Najvažnije je stoga prihvatiti, primiti tu posljednju Božju
Riječ - Isusa Krista!
5. Božja šutnja može donijeti radost
Satima se može raspravljati o tome zašto Bog dopušta ovo
ili ono. No pitanje postaje zaista aktualno tek kada se radi o
nečemu osobnom, nije li tako? - Nedavno mi je neka mlada
djevojka rastrojena izgleda rekla: "Više mi se ne živi!" Ne
znam u kojem ste vi stanju, ali vam želim reći nešto u vezi s
vašim životnim problemima. Nećete postići apsolutno ništa
81

pitajući neprestano: "Zašto? Zašto? Zašto?" Radije se pitaj-
te: "Zbog čega? U koju svrhu?"
Kada sam prije nekoliko desetljeća još službovao kao žup-
nik u jednome rudarskom kraju, dogodilo se nešto strašno.
Jednom je rudaru, naime, pala stijena na leđa i slomila mu
kralježnicu. Zbog toga mu je bio oduzet donji dio tijela i nije
bilo nikakve nade u ozdravljenje ili u poboljšanje. - Užasno!
Otišao sam ga obići, ali vam mögu reći daje to bio najstrašni-
ji posjet u koji sam ikad išao. Kod unesrećenog su se okupili
prijatelji. Na stolu su bile boce rakije. On je sjedio u pokret-
nim kolicima. Kad sam ušao, snažno je povikao: "Ti, crna
ptico, ostani vani! Gdje je bio tvoj Bog kad mije pala stijena
na leđa?! Zašto je Bog tada Šutio?" I tada poče psovati. Bilo
je kao u paklu. Bez riječi sam se pokupio odande.
Među rudarima sam imao nekoliko prijatelja i njima sam
sutradan na biblijskom proučavanju za muškarce ispripovje-
dio taj mučni doživljaj. Nakon tjedan dana opet smo imali
takav sastanak. Baš kada sam htio započeti sastanak, na
vratima se pojavio čovjek u invalidskim kolicima. Moji su ga
prijatelji rudari pozvali na sastanak i on se odazvao. Ne znam
jesu li što razgovarali s njim, ali mislim da nisu.
Tako je on te večeri sjedio preda mnom i slušao propovijed
koju sam započeo riječima: "Bog je tako ljubio svijet da je
dao svog jedinorođenog Sina..." Govorio sam o Isusu, po-
sljednjoj Riječi Božjoj koju moramo čuti i potom slijediti:
"...da ne pogine ni jedan koji u nj vjeruje, već da ima život
vječni." - Taj je Čovjek slušao te riječi! Prvi put u životu čuo
je o Isusu! Odjednom je ugledao Svjetlo - spoznao je!
I da ne duljim, za tri mjeseca i on je postao dijete Gospodina
Isusa. Ne mogu vam reći kako se sve izmijenilo u njegovu
životu. U stanu su zavladali red i čistoća. Ondje gdje su nekad
odzvanjale psovke, čule su se pjesme o Isusu. Stari su ga
prijatelji napustili, ali je stekao nove. Nestale su i boce rakije
- na stolu je sada ležala Biblija. Žena i djeca bili su kao
preporođeni.
82

Posljednji put posjetio sam ga nedugo prije njegove smrti.
Taj mije posjet ostao u neizbrisivu sjećanju. On je imao lijepo
ime, zvao se Amsel. Neće se ljutiti što ga ovdje spominjem po
imenu, on je sada u vječnosti. - "Amsele," upitah ga, "kako
je?" - "Ah," reče, "otkada je moj život pripao Isusu, otkad su
mi oprošteni grijesi i Božje sam dijete, otada je u mom
domu..." zastao je na trenutak i nastavio, "otada mi je svaki
dan kao Badnjak."
Lijepo je to sročio za jednog rudara, zar ne? Onda je rekao
nešto divno što nisam nikada zaboravio. Rekao je: "Busch!
Osjećam da ću uskoro umrijeti." - Bili smo na "ti" jer smo u
međuvremenu postali dobri prijatelji. - "Tada ću proći kroz
vrata i stati pred Boga", nastavi on. "I kad tada, u vječnosti,
budem stajao pred Božjim prijestoljem, past ću preda nj
ničice i zahvaliti mu - što mi je slomio kralježnicu."
"Amsele!" prekinuh ga zapanjeno. "Što to govoriš?" - "Do-
bro znam što govorim", nastavi on. "Vidiš, da mi se to nije
dogodilo, da me Bog jednostavno pustio i dalje živjeti onak-
vim bezbožnim životom, zacijelo bih svoj životni put završio
u paklu, u vječnom prokletstvu. Bog je u svojoj spasonosnoj
ljubavi dopustio da mi se slomi kralježnica kako bih mogao
pronaći njegova Sina, Isusa Krista. Po Isusu sam postao
radosno dijete Božje. Zato mu i želim zahvaliti za svoju
nesreću!" Tada je rekao nešto što mi se neizbrisivo usjeklo u
pamćenje: "Bolje mi je uzetu pripadati Isusu i biti dijete
Božje, nego s obje zdrave noge biti bačen u pakao!"
Nikada neću zaboraviti kako je to rekao: "Bolje mi je uzetu
pripadati Isusu i biti dijete Božje, nego s obje zdrave noge biti
bačen u pakao!" - "Dragi moj Amsele," rekoh mu, "vidiš li
kakve ti je strašne probleme Bog poslao. U početku si se
pravdao: 'Gdje je bio Bog? Zašto Bog šuti?' a sada si shvatio
zašto je Bog dopustio to što ti se dogodilo. On te htio dovesti
do Isusa da bi te Isus mogao dovesti k njemu!"
Ne valja pitati: "Zašto?" nego: "Zbog čega? U koju svrhu?"
Vjerujem kako sve teškoće u našem životu postoje samo zato
da bi nas Bog po svome Sinu Isusu mogao privući k sebi!
83

Naše pravo na ljubav
Ovu sam temu inače naslovio: "Može li ljubav biti grijeh?"
a govori o pitanju spolnosti i odnosu među spolovima, čime
smo svi jako zaokupljeni.
1. Nesaglediva opasnost
Nevjerojatna činjenica našeg doba jest to da u povijesti naše
civilizacije ljudi nikada nisu toliko patili od osamljenosti. A
opet, ljudi još nikada nisu bili tako povezani kao danas.
Premalo je reći "povezani", bolji je izraz "stisnuti kao srdele".
Uza sve to, čovjek je osamljeniji no ikad!
Jedan mi šesnaestogodišnjak reče: "Nemam nikoga na svi-
jetu!" - "Ne govori gluposti", rekoh mu, "pa imaš valjda oca!"
 -	"Ah, stari!" odgovori mi. "On dolazi kući u pet sati, malo
progunđa, pojede nešto i opet ode." - "A što je s mamom?"
 -	"Ah, ona ima posla preko glave. Nema ona vremena za
mene!" - "A što je s prijateljima u školi?" - "Nisu to nikakvi
prijatelji! Nemam nikoga kome bih se mogao povjeriti!"
Eto, to su riječi jednog šesnaestogodišnjaka! Ali takva osa-
mljenost ne postoji samo među djecom. Udate žene često žive
užasno - osamljene uz svoje muževe. I obratno, žena često
nema pojma čime joj se bavi muž. - I to se onda naziva
brakom! -1 tako postajemo sve osamljeniji.
Kad suvremeni "filozofi" govore o osamljenosti, svi naćule
uši. Čovjek vapi za rješenjem problema osamljenosti. No u
tome postoji jedan problem: to traženje izlaska iz osamljeno-
sti najčešće je povezano s najsnažnijom silom koja djeluje u
našim životima - sa spolnim nagonom. Tu nastaju veliki
problemi: petnaestogodišnjak traži djevojku koja će ga izba-
viti od osamljenosti; ozbiljan, oženjen muškarac koji je stra-
šno osamljen uz svoju ženu, počne održavati vezu sa svojom
tajnicom misleći da će ga ona izbaviti od osamljenosti; mladi
student, jedan od jedanaest ili dvadeset tisuća studenata ne-
84

kog sveučilišta, ali ipak strahovito osamljen, počne se družiti
sa studenticom, također jako osamljenom.
Bijeg od usamljenosti u svim ovim slučajevima povezan je s
najmoćnijim nagonom u životu - spolnim nagonom. Zbog
toga je današnji svijet opčinjen seksom.
To što čovjek izbavljenje od osamljenosti traži u seksu,
uzrok je bogaćenju filmskih producenata i pisaca. Danas je
nemoguće snimiti film bez ijedne scene u postelji! Teško je
pronaći suvremeni roman bez barem jednog preljuba.
Jedna mi mlada djevojka reče: "Gospodine župniče, mi
danas imamo potpuno drukčije shvaćanje nego što su ga imali
naši djedovi. Mi imamo novi moral, novu etiku!" Na te bih
joj riječi skinuo šešir da sam ga imao na glavi. - "Svaka čast!"
rekoh, ali kada je netko tako dugo kao ja dušobrižnik u
velegradu, tada se više ne može vjerovati njezinim riječima.
Iz iskustva znam da su takve riječi samo lijepa vanjština
unutar koje se krije nesaglediva opasnost. Mladići i djevojke
koji žive u mutnim odnosima, u duši su nedorasla djeca - kao
i supružnici koji prikrivaju svoje preljube ili se rastaju. - To
je golema opasnost i svima nam je dobro poznata. Ja, naime,
ne govorim o "drugima", ja govorim o nama!
2. U čemu je opasnost?
Opasnost je u činjenici da mi više ne znamo što je dobro, a
što loše. Mnogi tvrde da danas imamo nova shvaćanja glede
spolnosti, ali sve ostaje po starom: grijeh nije bajka, grijeh je
stvarnost! Nakon svakog počinjenog grijeha poveća mi se
teret u savjesti; a to nije utvara, to je stvarnost! Opasnost je
to što se više ne zna što je dobro, a što loše.
Postavit ću vam nekoliko izazovnih pitanja: Je li spolni
odnos prije braka nešto dobro ili loše? Je li preljub u na-
rušenom braku potreba - ili nešto loše? Je li lezbijstvo (spolni
odnos dviju žena) grijeh ili nije? Jeli homoseksualnost (spol-
ni odnos dvojice muškaraca) nešto loše ili nije? Je li razvod
braka nešto dobro ili loše?
- Što je u stvari zlo, a što dobro?
85

Tisuće nas romana želi uvjeriti kako seks nema ništa s
poimanjem dobra i zla, nije li tako? Loše je biti nedruželjubiv,
ali područje spolnosti nema nikakve veze s poimanjem dobra
i zla. Uzmite, na primjer, suvremene filmove: poljubac u
prvom planu... spušta se zastor i kroza nj se naziru sjene
muškarca i žene u spolnom odnosu. Takva je scena samo dio
filma i nitko se zapravo ne pita je li to dobro ili zlo.
Što je zlo, a što dobro? Da bismo mogli odgovoriti na to
pitanje, moramo postaviti jedno drugo: "Tko, zapravo, zna
što je dobro, a što zlo? Tko nam to može reći?"
Jednom mi je došao neki mladi par. Ona je bila jako našmin-
kana, a on mi je djelovao kao vrlo nestabilna osoba, prsti su
mu bili požutjeli od pušenja. Na samom početku razgovora
rekoh im: "Na deset kilometara se vidi što se s vama događa!"
-	"Nema tu ničeg lošeg, gospodine župniče!" objasni mi
malena.-"Stani malo," prihvatili, "tko može reći je li to u redu
ili nije?" Zaista, tko ima pravo reći što je dobro, a što zlo?
-	Crkva? - Ne! Ja joj se ne bih nikad pokorio. - Tko nam može
reći što je dobro, a što zlo? - Moja teta Amalija? Ili pak moja
savjest? - "Ja slijedim unutarnji glas!" kažu neki. - Hm, hm,
tu se nalazite na skliskom terenu. Zaista, tko nam može reći
što je dobro, a što zlo?
Sada smo došli do vrlo važne točke. Ako postoji živući Bog
koji je Gospodar ovoga svijeta, onda je on taj koji će nam reći
što je dobro, a što zlo! Ako Boga nema, slobodno činite što
vam je volja! Ako je tako, ne vidim ni razloga da bi se zbog
tete Amalije morali ponašati drukčije. Tu se svatko suočava
s pitanjem: "Ima li Boga ili nema?" Znam neke koji žive u
svakovrsnoj moralnoj prljavštini, ali kažu "Ja vjerujem u
Gospona Boga!" - Glupost! Ako Bog postoji, onda je njegova
volja ono što vrijedi na polju spolnosti. Zato se morate
odlučiti. Boga možete izbaciti iz svog života, ali ćete zbog toga
i vi umrijeti! Ne možemo planirati život tako da do četrdeset
pete živimo bez Boga, a kad ostarimo odjednom odlučimo biti
pobožni. To ne ide! - "Tražite Boga dok se još može naći!"
govori Biblija. Ona ne kaže: "Tražite kad se vama svidi."
86

Ponavljam još jedanput: Ako Boga nema, možete živjeti kako
hoćete; ali ako Bog postoji, on je taj koji će reći što je dobro,
a što zlo. To je logično, nije li?
A ja vam kažem: Bog postoji! Bog živi! Pitate li me kako to
mogu tvrditi s tolikom sigurnošću, moj je odgovor: "Jer se
objavio u Isusu Kristu!" Ovo dobro upamtite: otkad je Isus
došao, svaka ravnodušnost prema Bogu i poricanje njegova
postojanja jest neznanje ili neprijateljstvo prema njemu!
- Bog postoji! Budući da on postoji, on je taj koji će nam reći
što je dobro, a što loše! Možete ga odbaciti i reći mu: "Mi
imamo drukčije poimanje morala!" - no ako to učinite, jam-
čim vam da ćete jednog dana stati pred Boga i dati mu račun
za svoj život! - U stvari, golemo je olakšanje kada netko shvati
da Bog jedini može reći što je dobro, a što zlo. U svojoj nam
je riječi, Bibliji, to dovoljno jasno rekao. Jednom me neki
čovjek zapanjeno upitao: "Zar zaista piše takvo što u Bibliji?"
Odgovorio sam mu: "Da, i takvo što piše u Bibliji! U njoj je
Bog savršeno jasno izrazio svoje poimanje dobra i zla u
spolnosti.
3. Što kaže Bog?
a) Bog dopušta spolne odnose
Pjesnik Tucholsky napisao je pjesmu u kojoj kaže otprilike
ovo: "Od pojasa prema gore sam kršćanin, a od pojasa nadolje
sam poganin." - Kakva je to glupost! Biblija kaže: "I stvori
Bog čovjeka. Muško i žensko stvori ih." - Bog nas je stvorio
s našom spolnošću, zato i govorimo tako otvoreno o tome.
Nije to nikakva tabu tema. Bog me stvorio kao muškarca -
kao i vas muškarce koji ovo čitate. Pa budimo muškarci, a ne
šeprtlje! Bog je stvorio i vas žene, samo budite i vi prave žene!
Očajni pokušaji nekih žena da budu poput muškaraca, ili
obratno, bolesni su i neprirodni. Shvaćate li? Budite prave
žene! Budite pravi muškarci! "Stvori Bog ljude - muško i
žensko stvori ih" - a ne nekakav treći spol!
Bog nema ništa protiv naše spolnosti i mi nemamo pravo to
izvrtati. To svakome mora biti jasno. Još je u doba stvaranja
87

Bog odlučio da bude tako. Ali mi smo pala stvorenja. Svijet
nije više onakav kakvim ga je Bog stvorio. Zato je Bog odlučio
zaštititi tako važno i osjetljivo područje našeg života, našu
spolnost.
b) Bog štiti spolnost pomoću braka
Brak je Božji način zaštite naše spolnosti i on nije samo
običan društveni sporazum, nego Božja uredba. Jedan ame-
rički psihijatar, inače nekršćanin, napisao je opsežnu knjigu
na tu temu i iznio: "Nikad na tu temu nije napisano nešto što
bi se moglo usporediti s onime što piše u Bibliji: 'I stvori Bog
čovjeka - muško i žensko stvori ih'." I nastavlja: "Ja nisam
kršćanin, ali kao psihijatar tvrdim da je brak upravo ono što
čovjek treba." Dobro ste razumjeli: istinski brak - ne sedmi,
osmi, deveti ili deseti "brak", kako to običavaju holywoodske
filmske zvijezde! Uzeti te "brakove" za primjer još je jedna
od ludosti našeg doba. To može odvesti samo u duboko
razočaranje. Bog je ustanovio instituciju braka, ali braka koji
se temelji na ljubavi i vjernosti.
Još bih rekao nešto o bračnoj zajednici. - Drage žene, da
biste bile dobre žene, nije dovoljno samo dobro kuhati mužu
i prišivati mu dugmad. A i vi, muškarci, znajte da nije brak
samo da ženi predate plaću, a dalje vas više ništa ne zanima.
Brak mora biti izbavljenje od usamljenosti! Vi, oženjeni,
kakav je vaš brak? Možda biste trebali malo porazgovarati i
upitati jedno drugo: "Kamo smo mi to zašli? Brak bi nam
trebao biti izbavljenje od usamljenosti!" - "Nije dobro",
rekao je Bog u početku, "da čovjek bude sam; napravit ću mu
pomoćnicu." - Brak je izbavljenje od osamljenosti!
Ispripovjedit ću vam nešto što mnogo govori. Jedanput, kad
sam još bio dječak, roditelji su dopustili sestri i meni da
pođemo s njima na svadbu k rodbini u Stuttgart. Tada sam
prvi put bio na vjenčanju i sve mi je bilo jako zanimljivo.
Kočijom smo se odvezli u crkvu i kasnije se vratili u hotel na
svadbeni objed. Na posljednjoj stranici jelovnika koji su sta-
vili pred nas, pisalo je: "Ledena bomba". Sestra i ja smo sjedili
za stolom i nestrpljivo čekali samo taj sladoled. Ali sladoled
88

nije stizao beskrajno dugo jer je jedan "striček" držao podulji
govor. Taj nam je govor bio užasno dosadan. Nakon njega
govorio je još jedan "striček", no njegov mi je govor ostao
duboko urezan u sjećanje. Htio se malo našaliti pa je rekao:
"Dragi uzvanici! Kažu da na Nebu postoje dvije stolice pri-
pravljene za muža i ženu koji ni sekundu nisu požalili što su
ušli u brak - ali te su stolice i dan danas prazne!" U tom ga
trenutku netko prekinu. Bio je to moj otac koji se podigao i
preko stola povikao majci koja je sjedila na drugoj strani
prostorije: "Mama, te stolice čekaju na nas!"
Bio sam dijete i nisam razumio dublji smisao tih riječi, ali je
mojim srcem prostrujala ugodna toplina što pripadam tom
domu. - Je li i vaš brak takav? Upravo takvim ga je Bog
zamislio!
Na mojoj je svadbi jedan moj stari prijatelj održao lijep
govor za stolom. Govorio je o stihu iz Knjige Postanka u
kojem Bog kaže: "Nije dobro da čovjek bude sam: načinit ću
mu pomoćnicu kao što je on." - "Ne gospodaricu", reče on,
"koja će vladati nad njime. Ne robinju koja će puzati pod
njegovim nogama. Ne nekakav/?re<2mef koji će on moći odba-
citi. Bog je muškarcu stvorio pomoćnicu kao što je i on sam."
Bio sam duboko dirnut kada je moj otac na srebrnom piru
pogledao mamu i rekao joj: "U tih dvadeset pet godina
postajala si mi svakim danom sve draža!" Tada sam pomislio
na sve one brakove u kojima su supružnici dvadeset pet
godina gledali kako se hlade odnosi među njima. - Užasno!
Ima mnogo supružnika koji bi trebali jedno drugom reći:
"Čuj, moramo pokušati još jedanput od samog početka!"
- To je moguće! Zaista je moguće!
c) Bog želi čistu mladež
Mnogi mladi kažu: "Ne mislim se još ženiti." Što vi mislite
o tome? Mnogi misle da mogu činiti što hoće, ali Bog želi
čednu mladež. Znam da to danas mnogima zvučismiješno, ali
zar mislite da se Bog ravna po modi? To nisam ja izmislio,
tako tvrdi Božja riječ.
89

U Bibliji je zapisana pripovijest o mladiću koji se zvao Izak.
Jednog je dana njegov otac poslao slugu u daleku zemlju da
pronađe ženu za Izaka. Mladić je svake večeri izlazio u polje
na molitvu jer je vjerovao da je Bog taj koji će mu pronaći
ženu. Iako nije poznavao djevojku koju će mu Bog odabrati,
svejedno joj je bio vjeran.
I vi, mladići, koji još ni ne pomišljate na ženidbu, budite
uvjereni da će vam Bog u pravo vrijeme pronaći pravu djevoj-
ku. Toj djevojci već sada trebate biti vjerni! Ili obratno:
djevojke, budite vjerne iako još nemate pojma koga će vam
Bog dati za muža! Tako to naučava Biblija. Bog želi čistu
mladež!
Jednom mije neki psihijatar rekao: "Uvjeren sam da djevoj-
ka u osnovi može istinski ljubiti samo jedanput. Samo je
jedanput njezino srce istinski predano voljenom muškarcu.
Nakon što je djevojka imala, recimo, sedmoricu ljubavnika,
ona je 'zagađena' za brak. Udala se za sedmog, a neprestance
razmišlja o prvom kojeg je voljela." - "Vrlo zanimljivo,"
rekoh mu, "vi psihijatri došli ste do istog zaključka koji se
nalazi u Božjoj riječi."
Reći ću vam sasvim otvoreno: predbračni spolni odnosi,
lezbijstvo, homoseksualnost, preljub i razvod braka - sve su
to grijesi! - Grijesi zbog kojih ćete odgovarati pred licem
Božjim!
4. Kako izbjeći opasnost?
U Bibliji je zapisan jedan prekrasan i potresan događaj: Isus,
Sin živoga Boga, po običaju je bio okružen mnoštvom ljudi.
Odjednom se začula strahovita vika. Ljudi su se razmaknuli i
napravili prolaz. Razjarena gomila - svećenici i svjetina -
gurali su k Isusu zgodnu mladu ženu. Nije mi je teško zamisliti
onako raščupanu i poluobnaženu. Dovukli su je pred Isusa s
riječima: "Gospodine Isuse, ovu smo zatekli s nepoznatim
muškarcem u samom činu preljuba. Božja zapovijed nalaže
da se preljubnike kamenuje. Ti si, Isuse, uvijek tako milo-
srdan, ali se sigurno nećeš usprotiviti Božjoj volji. Želimo da
90

upravo ti osudiš ovu ženu na kamenovanje!" Isus pogleda
mladu ženu i odgovori: "Da, Bog to shvaća vrlo, vrlo ozbiljno.
Prema Božjem Zakonu ona je zaslužila smrt." Licima ljudi
prošao je val zadovoljstva. Neki su već pograbili kamenje
(preljubnike se u Izraelu kažnjavalo kamenovanjem). No,
Isus ih zaustavi: "Samo malo! Neka prvi baci kamen onaj tko
je potpuno bez grijeha - u mislima, riječima i djelima!"
Tada se Isus sagnu i poče pisati po pijesku. Baš me zanima
što je pisao, ali nam to u Bibliji nije ostalo zapisano. Nakon
nekog vremena on se uspravi kad, gle, svi se razišli! Samo je
još žena stajala pred njim. U Bibliji piše da su počeli odlaziti
jedan po jedan, počevši od najstarijih.
Sada pitam sve vas: Biste li vi prvi bacili kamen na tu ženu
kad biste bili potpuno bez grijeha, bilo u mislima, riječima ili
djelima? Biste li mogli prvi baciti kamen? - Zar nitko od vas?!
Pa onda smo svi mi samo gomila grešnika. Da, upravo to smo
mi - grešnici!
Vidite, ti su ljudi napravili veliku grešku. Svi su se razišli jer
ih je savjest optuživala, a morali su učiniti upravo suprotno.
Trebali su reći: "Gospodine Isuse, naše je mjesto kraj ove
žene. Ti je nisi osudio, pomozi i nama!"
Ja ne znam nikoga drugog osim Isusa tko bi nam mogao
pomoći da izbjegnemo opasnosti na području spolnosti. Ka-
da to tvrdim, kažem to kao netko tko je i sam doživio da mu
je Isus pomogao. Kada ja govorim o Isusu, ne govorim o
nekakvim teorijama. On je postao Životom mog života i
ostao to sve do ovog trenutka. Osobno sam doživio kakav je
Isus Spasitelj i to na dva načina:
a) Isus oprašta grijehe
Ne postoji pastor, svećenik ili anđeo koji bi vam mogao
oprostiti grijehe. Prva nečista misao i svaki vaš pad nepopra-
vljivi su grijesi, a sa svojim grijesima idete u vječnost, na Sud
Božji; dakako, ako prije toga ne pronađete Isusa i priznate
mu svoje grijehe. Isus će vam oprostiti jer on jedini može
opraštati grijehe.
91

Dođite u duhu pred Kristov križ i recite: "Isuse, donosim ti
grijehe svoje mladosti. Ispovijedam ti sve svoje promašene
ljubavne veze. Ne želim ništa skrivati pred tobom." Tada
podignite pogled na Raspetoga i recite mu: "Isuse, vjerujem
daje tvoja skupocjena krv prolivena i za moje grijehe. Vjeru-
jem da si ti umro za mene. Oprosti mi sve moje grijehe, očisti
mi srce i nastani se u njemu." - Biblija kaže: "Krv Isusa Krista,
Sina Božjega, čisti nas od svakoga grijeha."
Bilo mi je sedamnaest godina kada su me pozvali u vojsku.
Nije teško pretpostaviti što mi se tada dogodilo. Život u
takvoj sredini onečistio je moju mladu dušu. Odjednom sam
se probudio prljav i upitao se: "Tko će me osloboditi mog
grešnog života?" Tada sam shvatio: "Isus je taj koji će izbrisati
moju prošlost! Isus je taj koji će mi oprostiti grijehe!" -
Obratio sam mu se i više ne mogu živjeti bez njega.
Na jednom velikom skupu u Dusseldorfu govorio sam o
tome kako Isus, kada nam daje oproštenje grijeha, briše i našu
grešnu prošlost. Kada je skup završio, a ljudi nagrnuli na izlaz,
ugledao sam visokog naočitog muškarca kako se kroz gomilu
probija prema meni. Začas je stajao preda mnom sav zadihan
i upitao me: "Je li istina ono što ste rekli, naime, da postoji
oproštenje grijeha?" - "Da," odgovorih mu, "hvala Bogu što
postoji. Zbog toga i živim!" On nastavi: "Ja sam psihijatar.
Vidite, meni dolaze mnogi duševni bolesnici. Svi oni imaju
komplekse, ali ne znaju od čega boluju. Većinom su to stari
grijesi kojih se više ne mogu ili ne žele sjetiti. Mnogo vremena
potrošim s njima ne bih li im nekako dovukao u svijest te stare
doživljaje pohranjene duboko u podsvijesti. Ali to je sve što
ja mogu. Ja čovjeka mogu dovesti samo do toga da na svjetlo
dana iznese stare grijehe: laži, svađe, nemoralnost... Stoga
sam često razočaran pa razmišljam: 'Kada bih nekako mogao
izbaciti tu krivnju iz čovjeka!' Zato vas i pitam, gospodine
Busch, postoji li zaista netko tko može izbrisati grijehe? Je li
to zaista istina?" Još mu jedanput radosno potvrdih: "Hvala
Bogu, postoji!" Iznova sam shvatio kako je značajna i nevje-
rojatna poruka Novog zavjeta: Isus oprašta grijehe!
92

b) Isus nas oslobađa svih spona
Jednom sam rekao nekoj mladoj, zgodnoj tajnici: "Go-
spođice, vi ste na putu u pakao! Veza koju imate sa svojim
šefom je nešto grozno! Nemojte činiti nesretnim tog čovjeka
i njegovu obitelj!" Odgovorila mi je s bolnim izrazom na licu:
"Ne mogu prekinuti s njime! Volim ga!" - "Da," nastavih, "ali
čovjek ima ženu i djecu! Vi ste zaista okrutni!" Ona opet reče:
"Ne mogu prekinuti s njim!" Iz tih sam riječi osjetio da je
silno muči ta veza, ali ona nema snage prekinuti. Radovalo
me što sam joj mogao reći: "Vidite, okove grijeha teško je
raskinuti i mi nemamo snage za to, ali u Bibliji piše: 'Ako vas
Sin Božji oslobodi, zaista ćete biti slobodni.' - Zazovite Isusa!
On može raskinuti takve veze!"
Ja volim pjevati ovu pjesmu: "Dolazi Isus, sad pucaju veze;
on užad smrti raskida na dvoje!" - Nebrojeno sam puta
tijekom svoje službe vidio kako se raskida "užad smrti": "On,
Sin Božji, on oslobađa; u čast on pretvara sramotu i grijeh -
dolazi Isus, sad pucaju veze!"
Da bismo se oslobodili ropstva spolnom nagonu i izbjegli
patnju, svi mi, i stari i mladi, trebamo Spasitelja. I sami
možete iskusiti prekrasno i stvarno oslobođenje koje daje
Isus! - Trebate Spasitelja, inače vas očekuje bijedan život!
5. Svijet je gladan "agape" ljubavi
Moram još nešto dodati ovoj temi. Mnoge stare djevojke
kažu: "Već mi je četrdeset godina, a još me nitko nije oženio.
Što sa mnom?" Ja sam uvjereni pacifist, a to sam postao kad
sam vidio nevolju ovakvih djevojaka. U Drugom svjetskom
ratu poginulo je pet milijuna mladića, a to znači da je pet
milijuna djevojaka bilo lišeno najveće sreće u životu: usrećiti
nekog muškarca. To znači da je pet milijuna djevojaka u
našem narodu bilo osuđeno da same idu svojom životnom
stazom. Trebam li naći neki jači razlog protiv rata? Je li vam
jasno u kakvoj se mučnoj situaciji našlo tih pet milijuna
njemačkih djevojaka? Muškarci koje su one htjele usrećiti,
ostali su ležati na bojištima.
93

Takvim djevojkama želim poručiti: "Drage djevojke, ne-
mojte sada krasti ono čega ste lišene i tako griješiti! Nemojte
razarati tuđe brakove! To je golema opasnost i iskušenje za
naš narod." - "Da, a što nam je činiti?" pitate me. Moj je
odgovor: "Ako vas je zapala takva sudbina, pomirite se s
njom. Ne morate biti nužno nesretne ako niste udate!"
Biblija govori o jednoj neudatoj ženi koja se zvala Tabita.
Živjela je u gradu Jopi, današnjoj Jaffi. Kada je umrla, pozvali
su apostola Petra koji se slučajno našao u tome gradu. Kada
je ušao u sobu gdje je ležalo njeno mrtvo tijelo, silno se
začudio. Penjući se stubama, mislio je: "Vjerojatno ću pro-
naći tu staru djevojku samu na smrtnoj postelji!" - ali je soba
bila puna ljudi! Bila je ondje jedna udovica koja reče: "Tabita
mi je sašila ovu haljinu!" Prisutni slijepac doda: "Bio sam
tako osamljen. Tabita mi je dolazila u posjet svake nedjelje
od tri do četiri sata, i provela taj sat u razgovoru sa mnom. To
su bili najsvjetliji trenuci u mom životu!" Ondje su sjedila i
mala djeca, takva kojoj se još cijedi iz nosa, i hvalili je: "Mi
smo siročad. Nitko se nije brinuo za nas. Tada je došla Tabita
i preuzela skrb nad nama!" Odjednom Petru sinu: "Tabita je
imala bogatiji život negoli bilo koja udata žena koja je s
vremenom uza svog dosadnog muža postala puna gorčine!"
U njemačkom jeziku postoji samo jedna riječ za ljubav. U
grčkom postoje tri, a Novije zavjet napisan na grčkom jeziku.
Ljubav o kojoj smo govorili u ovom poglavlju na grčkom se
naziva "eros". Od nje dolazi naša riječ "erotika". Postoji još
jedna riječ za ljubav, a to je "agape". To je ljubav Božja, ljubav
koju mogu predavati drugima. Mladim bih djevojkama htio
poručiti neka prihvate svoju situaciju i ispune svoje živote
"agape" ljubavlju! Svijet je željan upravo te vrste ljubavi.
Trebam li još jedanput ponoviti? Bog bez sumnje zna što je
dobro, a što zlo! Bog od mladeži zahtijeva moralnu čistoću i
vjernost u braku. Ako iz bilo kojeg razloga ne možemo zasno-
vati bračnu zajednicu, tada trebamo prihvatiti situaciju u
kojoj se nalazimo.
94

6. Ljubav na koju nemamo nikakvo pravo
Na koncu bih htio još jedanput govoriti o Isusu. Naslov koji
sam odabrao za ovu temu bio je: "Naše pravo na ljubav!".
Moram vam još reći kako postoji jedna ljubav na koju mi
nemamo nikakvo pravo, ljubav koju možemo primiti isklju-
čivo kao dar. To je ljubav Isusa Krista.
Ispričat ću vam jedno osobno svjedočanstvo. Bio sam u
nacističkom zatvoru zbog svoje vjere. Posjetio me zatvorski
svećenik i rekao mi: "Ovaj put imate vrlo malo izgleda da
iziđete odavde." Potom je otišao. Ponovno sam ostao sam u
toj tijesnoj ćeliji. Visoko na zidu bio je uski otvor kroz koji je
prodiralo malo svjetla. Bilo je hladno i smrzavao sam se. Ah,
cjelokupna atmosfera bila je užasno hladna. Uhvatila me
nostalgija za ženom, djecom, mojim uredom, mladima s ko-
jima sam radio; upravo u to doba vodio sam mladež.
Sjedio sam tamo bez nade da ću ikada biti oslobođen. Kad
se spustila noć, obuzeo me krajnji očaj. Ne znam jeste li ikada
u nekoj životnoj situaciji doživjeli pravo očajanje. U tom
trenutku u moju je ćeliju ušao Gospodin Isus! On je živ! On
može prolaziti kroz zaključana vrata. To je i učinio, došao je
i prikazao mi svoju smrt na križu, gdje je umro za mene
grešnika. Čuo sam njegove riječi u uhu: "Ja sam dobri Pastir.
Dobri Pastir daje svoj život za ovce." U tom trenutku iz
Isusovih ruku poteče mojim tijelom takva struja božanske
ljubavi da sam to jedva podnio. Jedva mi je srce izdržalo.
Shvatio sam da je to ljubav koju mi nismo zaslužili, ljubav
na koju nemamo nikakvo pravo, ljubav koju nam samo Bog
može dati kao dar. - Bog i vama nudi tu ljubav! Zašto do-
puštate da vas mimoilazi rijeka Božje ljubavi? On je želi uliti
u vaše srce!
95

Može li čovjek razgovarati s Bogom?
U Njemačkoj se prepričava ova anegdota: U jedno je švap-
sko selo došla akrobatska grupa. Glavna točka njihova pro-
grama bilo je hodanje po užetu. Na trgu su razapeli uže za
predstavu koja se trebala održati te večeri. Kraj užeta je
prolazila žena s djetetom. Dijete upita: "Mama, mogu li ljudi
hodati po tom užetu?" - "Mogu, ako znaju," odgovori majka,
"ali ja ne mogu!"
1. Može onaj tko zna kako!
 -	Da, može se ako se zna kako! Ali mnogi od nas moraju
priznati zajedno s djetetovom majkom: "Ali ja ne znam!"
 -	Naravno da čovjek može razgovarati s Bogom! Možete
razgovarati sa svojim susjedom, kako onda ne biste mogli sa
živim Bogom? On je tu! Ali, znate li vi uopće razgovarati s
Bogom?
Kao dijete naučio sam ovu pjesmicu: "U nebu daleko, gdje
anđeli lete, ondje dragi je Bog..." Pritom sam mislio: "Onda
nema smisla moliti mu se jer ne mogu vikati tako glasno da
bi me on mogao čuti tamo daleko na nebu." A i Rusi su došli
do pametnog zaključka kad su rekli: "Lansirali smo rakete u
svemir. Da ima Boga, dosad bismo ga već morali sresti."
Mnogim ljudima također nije jasno pa pitaju: "Da, zaista,
gdje je Bog? Daleko na nebu? Tamo gore? Na kojoj visini?
Na sto kilometara? Tisuću kilometara?"
Htio bih vam razjasniti ovo: U Bibliji ne postoji izraz "da-
leko na nebu", već Biblija naučava nešto sasvim drugo. Ona
govori o živome Bogu: "...on nije daleko ni od jednoga od
nas." Na drugome mjestu govori: "S leđa i s lica ti me obu-
hvaćaš, na mene si ruku svoju stavio." To možemo razumjeti
tek kada shvatimo da naša osjetila mogu pojmiti samo trodi-
menzionalni svijet. Ali ovo oko nas nije sve što postoji. Bog
je u jednoj drugoj dimenziji, ali u isto vrijeme i kraj nas. Kad
96

sagriješite, on stoji kraj vas - i šuti! Neki ljudi već imaju iza
sebe četrdeset ili pedeset godina života. Griješili su sve to
vrijeme pred licem Božjim - a on je samo šutio.
Zaista - čovjek može razgovarati s Bogom! Ali to je isto kao
i s plesačima na žici: može ako zna kako! Ipak, većina ljudi
današnjice mora priznati: "Ali ja ne znam!" Budite iskreni
sami sa sobom: vi se ne možete moliti. Moliti se može samo
onaj tko to zna. Problem je u tome što vi ne znate!
Jedna od najalarmantnijih pojava u našem stoljeću jest ta
da smo izgubili sposobnost moljenja. Time smo izgubili i
sposobnost vjerovanja. Poznati pisac Franz Werfel napisao
je roman koji je naslovio: "Pronevjereno nebo". U romanu
ima jedna rečenica koju neću zaboraviti dokle god se budem
bavio ljudima. Ona glasi: "Osobita značajka suvremenog do-
ba jest metafizičko oglupljenje ljudi." Pojmom "metafizičko"
označavaju se vječne, duhovne stvari, koje su stvarnost, ali u
jednoj drugoj dimenziji. "Metafizičko oglupljenje" znači da
će čovjek biti zaglupljivan tako dugo dok dopušta da radio,
televizija, ogovaranje, reklame, ideologije, politika, susjedi i
radna sredina utječu na njegova shvaćanja; sve dotle dok mu
ne oduzmu sposobnost prepoznavanja Božjeg postojanja i
razgovora s njime.
Može li čovjek razgovarati s Bogom? Mogao bi da nije toliko
zaglupljivan u posljednjih sto godina!
Jedan šesnaestogodišnjak ispričao mi je svoj potresan do-
življaj. Bio je prisilno mobiliziran i poslan u rat. Njegovu su
bitnicu napali bombama. Kada je po prestanku napada prvi
izišao iz skloništa, naišao je na čovjeka čije je tijelo bilo
razneseno eksplozijom bombe. Htio mu je pomoći, ali mu
čovjek reče: "Umirem. Više mi ne možeš pomoći. Trebam
samo nekoga tko bi se pomolio sa mnom. Mladiću, moli sa
mnom!" Na to mu mladić odgovori: "U Hitler-Jugendu nisam
naučio moliti - samo psovati."
Tada otrča k časniku i reče mu: "Gospodine kapetane,
dođite brzo!" Kapetan dotrči i klekne uz umirućeg oko kojeg
97

su se već okupili i drugi vojnici: "Što želiš, prijatelju?" -
"Kapetane, umirem. Molite sa mnom!" zamoli čovjek slabim
glasom. - "Nebesa," promrmlja kapetan, "ne znam se moliti"
i posla po poručnika.
I stajali su tako okupljeni oko nesretnika, vojničine, toliko
sigurni u sebe, stručnjaci za proste viceve i psovanje, a ni
jedan od njih nije se znao moliti. Ni jedan od njih nije bio u
stanju izmoliti ni "Oče naš". -Mladić mi reče: "Stojeći ondje
i gledajući sve to, zakleo sam se kako će prvo što ću učiniti
kada prestane taj truli rat, biti da se naučim moliti. Ne bih
htio umrijeti bijedno kao onaj čovjek!"
U takvu se stanju danas nalazi čovječanstvo. Bez obzira radi
li se o generalnom direktoru ili radniku, nema nikakve razli-
ke: prvi je prepametan da bi se molio, drugi je pak izložen
teroru slaboumlja. Više ne znamo moliti. To je ta očita
katastrofa koju Franz Werfel naziva "metafizičko ogluplje-
nje". To je razlog zbog čega smo izgubljeni, te nas i najmanji
udarac može uništiti.
Za savezničkih bombardiranja nalazio sam se u skloništima
zajedno s takvima koji su neprestance govorili o "konačnoj
pobjedi", "divnom Führern" i "velikoj Njemačkoj". Ali kada
su počele padati bombe, ti ljudi su odjednom umuknuli, a mi
kršćani molili smo i pjevali im pjesme o Isusu da ih nekako
utješimo. Oni sami nisu znali moliti. A kada ljudi ne znaju
moliti, onda je to ravno katastrofi!
Nedavno sam sreo inteligentnog, naobraženog čovjeka koji
mi je s osmijehom objasnio: "Gospodine župniče, od molitve
nema nikakve koristi!" Na to se razljutili i odgovorih mu: "Ne
govorite takve gluposti!" - "Što vam je?" zabezeknuto me
upita. Odgovorih mu: "Podsjećate me na čovjeka s amputira-
nom nogom koji kaže: 'Nema nikakve koristi od skijanja!'
Budući da ne može skijati, takav čovjek ne može ni spoznati
koja je ljepota u skijanju!"
O skijanju se može raspravljati, ali ne s čovjekom koji nema
jednu nogu, nije li tako? A kako je s nama? Mi ne znamo
98

moliti, ali nas to ne sprečava da kažemo: "Molitva nema
smisla!" U slučaju kao što je ovaj izgubio sam poštovanje za
njemačke intelektualce. I to ne bez osnove, vjerujte mi. Što
smo bjedniji, to se pravimo važnijim i pametnijim! Kada bih
vas samo mogao dovesti do toga da večeras pronađete neki
tihi, mirni kutak i priznate sami sebi i Bogu: "Najlakše što
jedan kršćanin može. učiniti jest: moliti - a ja to ne znam!"
Kada vidim u kakvo je mrtvilo zapao moj jadni narod,
ispunja me istovremeno ljutnja i srdžba. Najviše me pogađa
to s kojom se nemarnošću crkva odnosi prema ljudima kada
se prema njima ponaša kao da još uvijek znaju moliti. Je li i
kod vas ovako: za Božić dođu u crkvu i oni koji inače ne
dolaze. Za božičnog bogoslužja crkvena je zgrada ispunjena
do posljednjeg mjesta. I kada propovjednik kaže, a to me
najviše smeta: "Pomolimo se!" tada svi sklopite ruke isagnete
glave. U tom bih trenutku najradije zaurlao: "Nemojte to
činiti! Ni deset posto vas ne zna moliti! Svi vi samo glumite!"
Nisam li u pravu? Na crkvenim vjenčanjima čuju se iste
riječi: "Pomolimo se!" Na sprovodima isto tako: "Pomolimo
se!" I stojite tamo sa šeširom u rukama i mislite daje molitva
ako gledate u šešir. Na koncu odete u krčmu i napijete se!
Kada sam bio vojnik, još prije 1915. godine, obvezatno smo
odlazili u crkvu. Prije no što bismo krenuli, narednik bi nam
davao upute: "U tišini otiđite do svojih mjesta. Kada dođete
na svoje mjesto, skinite kacige s glave, ali nemojte odmah
sjesti: lagano izbrojite do dvanaest i tek tada sjednite!" Kada
su ljudi vidjeli vojnike, sigurno su mislili: "Kako se oni iskre-
no mole!" - A mi bismo samo brojali do dvanaest i sjeli!
Uvjeren sam da, kada se na vjenčanjima i sprovodima kaže:
"Pomolimo se!" - ljudi ne mole ni do dvanaest! Jako me
rastuži kad vidim kako se pri tome nelagodno osjećaju jer su
svjesni da to što čine nije molitva.
Poznati istraživač središnje Afrike, David Livingstone, je-
dan od najvećih ljudi koji su živjeli na ovom planetu, poznat
po hrabrosti, inteligenciji i učenosti, ovako je otišao u vje-
99

čnost - svjetovni bi ljudi rekli: umro. Putovao je sa svojim
nosačima, domorocima, središnjom Afrikom. Jednog jutra
nosači su spremali prtljagu i slagali šatore. Samo je Livingsto-
neov šator ostao stajati: nisu ga htjeli uznemiravati pri jutar-
njoj molitvi. Svako je jutro običavao razgovarati sa svojim
nebeskim "Tuanom" - svojim Bogom. Ali ovaj je puta to
predugo potrajalo. Konačno se vođa nosača ohrabrio i zavirio
u šator. Livingstone je još bio na koljenima. Čekali su ga sve
do podneva. Tada konačno odlučiše srušiti šator i složiti ga.
On je još uvijek bio na koljenima - ali njegovo srce više nije
kucalo.
Taj veliki duhovni čovjek umro je na koljenima. Bio je u
molitvi kada ga je njegov Gospodin pozvao k sebi. A jedan
njemački malograđanin kaže: "Molitva nema smisla!"-Može
nas biti sram, umjesto da proplačemo i kažemo: "Ja ne znam
moliti!" kažimo: "Bože, nauči me moliti!" Livingstone je
znao moliti. On je umro na koljenima. Mi umiremo u bolni-
cama uz pomoć injekcija za umirenje i protiv bolova. Ne
možemo podnijeti smrt ako nas liječnik ne drogira. Livingsto-
ne nije trebao nikakve injekcije. On je razgovarao s Bogom i
tijekom razgovora preselio se u vječnost.
Kako je s molitvom u domovima? U mojem domu bilo nas
je osmero djece, a bijaše ovako: jutrom bi se svi okupili na
doručak. Prvo bismo otpjevali pjesmu "Jutarnji sjaj vječno-
sti", ili "Slavi Boga". Potom bismo pročitali jedan odjeljak iz
Biblije. Na koncu bi se otac pomolio. I kad sam živio bez
Boga, nije me napuštalo sjećanje na to kako se kod kuće
molilo. Iako sam sve to kao mladi časnik odbacio i krenuo
lošim putovima, molitva mojih roditelja bila je poput jedra
koje me vraćalo Bogu.
Održavate li vi takve jutarnje pobožnosti? Vi, muževi, bu-
dite sigurni da će vas Bog jednoga dana pozvati na odgovor-
nost ako ne budete ispravno upravljali svojom obitelji. Kako
počinje dan u vašoj obitelji? Pjevate li Bogu? Pročitate li
nešto iz Biblije? Ne možete se moliti? Što se dogodi kad vam
djeca kažu: "Tata, hoćeš li se svako jutro moliti s nama?"
100

Jednom sam doživio da me jedan uvaženi gospodin iz Esse-
na zamolio da ga posjetim kod kuće. Kad sam došao k njemu,
nađoh ga gdje sjedi sa ženom. - "Danas se dogodilo nešto
čudnovato", reče mi. "Moj petnaestogodišnji sin bio je na
vašem biblijskom sastanku za mlade i kada se vratio kući,
upitao me: 'Zašto se kod nas ne moli?' Kada sam mu objasnio
da je to samo formalizam, da u tomu nema ničega, upitao me:
'Tata, što ti misliš o Svetome Duhu?' Na to sam mu rekao:
'Pa ništa ne mislim o tome!' Tada mi je objasnio: 'To i jest
nesreća naše obitelji. Naša obitelj treba oca koji će se moći
moliti Svetome Duhu'"
Kad je završio, upitah ga: "I što ja sada trebam učiniti?
Želite li da ukorim vašeg sina jer je bio drzak prema vama?"
- "Ne! Ne!" reče. "Mislim, ako je on u pravu, tada sam ja na
krivu putu!" Na to mu odgovorih: "Da, vi ste u krivu! Vaš sin
ima pravo." - "Da," reče tihim glasom, "toga se i ja bojim. Što
mi je činiti?"
Taj je čovjek odjednom shvatio daje propustio obaviti svoju
najvažniju očinsku dužnost. Nije dovoljno svom djetetu ku-
povati odjeću i brinuti se da ima što jesti. Vi, očevi, imate
jednu daleko veću odgovornost! Znate li se moliti?
Kad razgovaram s današnjim ljudima, često uzimam razne
primjere i priče da bih im lakše objasnio duhovne istine.
Duhovni je svijet neshvatljiv našim umovima i tek kroz uspo-
redbe možemo mi ljudi razumjeti duhovne stvari. Među po-
morcima je postojala, a možda još uvijek postoji, priča o
"ukletom" brodu. To je brod na kojem nema žive duše i koji
pluta, nošen vjetrovima i morskim strujama, svim morima
svijeta. Tako se može dogoditi da ga na putu sretne neki drugi
brod i s njim pokuša uspostaviti radio-vezu, ali s "ukletog"
broda nema nikakva odziva!
Mi smo poput tih ukletih brodova, a Bog je onaj koji po-
kušava uspostaviti vezu s nama. On pokušava doći u vezu s
nama kroz razna naša iskustva i doživljaje - i to putem svoje
riječi, Biblije. Ali mi mu ne možemo odgovoriti jer smo poput
"ukletih" brodova!
101

Jednom sam čuo kako je neko dijete pitalo svoju majku:
"Zašto nas taj čovjek za propovjedaonicom tako grdi?" Na-
dam se da me razumijete: ja ne grdim nikoga, već mi se srce
kida od tuge kada vidim dokle je doveden ovaj jadni narod;
obrazovani ljudi, radnici, muškarci i žene, staro i mlado, ne
znaju zazvati Boga koji je tu kraj njih.
Mnogi se ljudi smatraju "kršćanima" ili pripadaju crkvi, ali
ne znaju moliti. Kada odlazim u kućne posjete, čujem svašta,
na primjer: "Gospodine župniče, mi smo pobožni kršćani.
Moja majka poznaje i župnika Schulzea. Poznajete li ga i vi?
Ne? Moja ga majka jako dobro pozna!" Moj odgovor na to
je: "Ako ne poznate Isusa, otići ćete u pakao zajedno sa
svojim župnikom Schulzeom. Ne radi se o tome poznajete li
nekog propovjednika nego: znate li zazvati Isusovo ime, znate
li se moliti!" Molim vas, zapitajte se: "Znam li ja moliti?
Molim li se?" - Sami sebi odgovorite na to pitanje.
Sada ćete vjerojatno reći: "No, dobro, pastore Busch, recite
nam radije kako naučiti moliti?" - E, tu sam vas i htio dovesti!
2. Kako naučiti moliti?
a) Krik nanovorođenog djeteta
Kako čovjek nauči govoriti? Možete li se sjetiti kako ste
naučili govoriti? Ne, toga se više ne možete sjetiti! Ni ja se
toga ne mogu sjetiti. Ali ako želite naučiti moliti, morate to
naučiti od Boga. Reći ću vam što to znači.
Gospodin Isus ispripovjedio je o dvojici muškaraca koji su
došli pomoliti se u crkvu. Jedan od njih bio je ugledan čovjek.
Uspravna hoda došao je na samu sredinu crkve i započeo
moliti riječima: "Dragi Bože, hvala ti što sam ja tako dobar
čovjek!" Na te je njegove riječi Bog začepio uši. Mogao je
pričati koliko mu drago - Bog ga ionako više nije slušao. I to
se događa.
Drugi je bio pomalo sumnjiv tip. Rekli bismo "polukrimi-
nalac". Bio je crnoburzijanac, švercer ili nešto slično. Biblija
ga naziva "carinikom". Evo kako je on ušao u crkvu. Vjero-
jatno se bojao i ostao je stajati na ulaznim vratima misleći:
102

"Neću ući unutra! U krčmu, gdje je živa atmosfera, radije ću
ući nego ovamo." Skoro se okrenuo prema izlazu, kada se
sjetio zbog čega je došao. Bezgranično je čeznuo za Bogom.
Svi mi bezgranično čeznemo za Bogom. Čeznemo za povrat-
kom kući, k našem nebeskom Ocu! I zato se taj čovjek nije
mogao okrenuti i otići. Ali ni unutra nije mogao. Sjetio se
kako izgleda njegov život - grčevito je stegnuo šake i rekao
samo jednu rečenicu: "Bože, milostiv budi meni grešniku!"
Biblija kaže da je tada nebeska vojska počela pjevati. - Oživio
je jedan čovjek! Prvi krik u novom životu znači priznati Bogu:
"Bože, sagriješio sam!"
Bio sam nazočan kada mi se rađao prvi sin. Kako se žena
teško porađala, sjetio sam se Isusovih riječi: "Žena je žalosna
kad rađa jer je došao njezin čas..." Mislio sam da moja ljublje-
na žena čiju sam glavu pridržavao, neće moći podnijeti te
bolove. Odjednom sam začuo tanahni glasić- dijete se rodilo!
Započeo je novi život! Taj glasić nije bio nikakav prekrasni
pjev, ali kad sam ga začuo, skoro sam zaurlao od uzbuđenja i
radosti, tako me to potreslo. Bio je to prvi krik novog života!
Vidite, prvi krik novog života od Boga jest kada netko
konačno dođe do svjetla spoznaje i kaže: "Sagriješio sam!
Bože, milostiv budi meni grešniku!" Sve vaše litanije neće
vrijediti ni pet para ako ne započnete novi život s tim krikom
- plačem duhovno rođenog djeteta. Još nikada nisam vidio
dijete koje bi započelo život tako da odmah po rođenju počne
držati velike govore. Naprotiv, svako dijete započelo je s
plačem. - Ne postoji neki drugi put u kraljevstvo Božje!
Jeste li i vi već ispustili taj krik novoga stvorenj a? - Ne? Tada
se, molim vas, povucite u osamu i zavapite Bogu! Dragi
prijatelji, ne govorim ovo da bih vas zvao u crkvu, već bih od
svega srca htio da barem nekolicina vas ne ode u pakao! Pakao
je nemoguće izbjeći ako ne uputite Bogu taj krik novoga
života: "Bože, sagriješio sam! Bože, smiluj se meni grešniku!"
Kada se izgubljeni sin vratio očevoj kući, prvo što je rekao
bilo je: "Oče, sagriješili i Nebu i tebi." U istom trenutku kada
to priznate, Isus, Božji Sin, staje pred vas i kaže vam: "Dragi
103

moj, ljubljeni, ja sam umro za tvoje grijehe! Ja sam platio
umjesto tebe!"
b) Samo djeca Božja znaju moliti kako treba
Nedavno sam sreo poznanika koji ima troje slatke dječice:
dječaka i dvije djevojčice. Dok mi se približavao ulicom, vidio
sam kako ga dječica sva u isti čas salijeću pitanjima. Otac se
silno mučio dok im je svima odgovarao. Priđoh im i pozdra-
vih, kako to već običaj nalaže: "Dobar dan, gospodine! Dobar
dan, dječice!" - I Sto se dogodilo? Djeca su istog trenutka
ušutjela. Nisam im bio poznat i to je bio dovoljan razlog da
prestanu pričati. To mi govori da djeca mogu pravilno razgo-
varati samo sa svojim ocem ili majkom. Čim se pojavi netko
stran, ona prestaju razgovarati. - Tako se i mi možemo pra-
vilno moliti jedino ako smo postali djecom Božjom! Ako
nismo djeca Božja, ne možemo ni moliti.
Ah da, mi smo "vjernici", dobri "kršćani". Za svaki Božić
dođemo u crkvu, ljubazno pozdravimo svećenika i pazimo da
ne bismo pred njim izustili kakvu krivu riječ. Jednom je neki
propovjednik rekao ljudima: "Vi ste kao pokršteni zečevi!"
Netko ga na to upita: "Što bi to trebalo značiti?" On mu
odgovori: "Uhvatiš li zeca i krstiš ga, otrčat će ti u polje čim
ga pustiš iz ruku. Isto radite i vi: tek što se krstite, već bježite
natrag u svijet!" Dragi prijatelji, takvi ljudi niti znaju, niti pak
mogu moliti. Samo djeca Božja znaju moliti kako treba i zbog
toga se raduju!
Zato i vi morate postati djecom Božjom! Po naravi to niste.
Možda ste na neki način prihvatili kršćanstvo, ali niste djeca
Božja. Novo ljudsko biće postaje rađanjem, dijete Božje po-
staje se ponovnim rađanjem - nanovorođenjem. Morate po-
stati dijete Božje jer ćete tek tada biti sposobni moliti. Da,
djeca Božja ne mogu živjeti bez molitve. Molitva je djeci
Božjoj kao disanje. Dečki s mojih biblijskih sastanaka često
se znaju šaliti pa jedan drugome dovikuju: "Ne zaboravi
disati!" - A vi ni ne znate duhovno disati! Djeci Božjoj
molitva je disanje; dakle, i vi morate postati dijete Božje!
104

Ukratko ću vam reći kako se postaje djetetom Božjim: samo
kroz Isusa! On je rekao: "Ja sam vrata. Tko uđe kroz mene,
bit će spašen." On dolazi k vama kroz gustu maglu ovoga
svijeta - Isus, čovjek s ranama od čavala na rukama. Dosad
vas nije baš osobito zanimao; sve što ste čuli o njemu zvučalo
vam je strano i glupo pa ste ga izbjegavali. On vas je ipak
potražio i došao kvarna. Prepoznate li ga, recite mu: "Čovječe
iz druge dimenzije, Sine živoga Boga, budi moj Spasitelj!"
Prvi korakkoji moram poduzeti da postanem dijete Božje jest
prepoznati Isusa. Drugi je korak: s velikim ga povjerenjem
prihvatiti. On može urediti moj duhovni život, dati mi dušev-
ni mir i oprostiti mi grijehe mladosti! Odjednom se zadobiva
silno pouzdanje u Isusa. To je povjerenje tako snažno da je
moguće potpuno prekinuti sa svojim prijašnjim načinom
života i predati svoj život u njegove ruke. To nazivamo obra-
ćenjem. To je bio određeni trenutak i u mom životu kad sam
s osamnaest godina prekinuo svoj bezbožni način življenja i
predao ga u Isusove ruke. U tome mi nije pomogao nijedan
čovjek. Ni ja vama ne mogu pomoći u tome, sami to morate
riješiti s Isusom. Donesite čvrstu odluku i recite mu: "Uzmi
moj život, Isuse, želim da bude tvoj!" Kada to učinite, istog
trena postajete dijete Božje.
Uvjeravaju me neki da postoje i drugi načini spasenja. - Pa
pokušajte se vi onda spasiti na drugi način! Ja vam tvrdim da
postoje samo jedna vrata koja vode u kraljevstvo Božje. Ta se
vrata zovu - Isus! Isus je umro i uskrsnuo za nas!
Kada postanete dijete Božje, tada tražite Isusa. On je vas
tako dugo tražio i trudio se oko vas! Tada možete i moliti: tek
tada on čuje što mu govorite o vašem jadu. Možete mu izliti
svoje srce kao dijete svome ocu.
Ja sam već star i u životu sam upoznao mnogo ljudi. Budući
da dobro poznajem ljudsku narav, uvjeren sam da baš svaki
čovjek ima neke svoje mračne tajne skrivene u dubini srca.
Kamo god pošli, one su uvijek s nama. Ali kada postanem
dijete Božje, tada mogu olakšati svoje srce pred Isusom.
Mogu otvoriti srce i povjeriti mu svoje najskrivenije tajne,
105

svoju nedosljednost i grešne postupke. Mogu mu reći i ono
što ne bih mogao povjeriti ni jednom ljudskom biću.
Za jednog zajedničkog ljetovanja nekoliko je mladića pri-
povijedalo o svom životu. Jedan osamnaestogodišnjak reče:
"Kršćanski sam odgojen, ali sam skoro odlučio sve odbaciti.
Tada sam jednog dana, prije nego sam krenuo na biblijski
sastanak, rekao Isusu: 'Gospodine Isuse, ako mi večeras ne
progovoriš, sve ću odbaciti. Ja se bez tvog prosvjetljenja ne
mogu nositi sa svojim problemima i životom u velegradu!' -
Kad sam se vraćao s biblijskog proučavanja, sve mi je bilo
jasno! On je čuo moju molitvu i osobno mi progovorio!" Ta
me se ispovijest duboko dojmila. U svojim sumnjama i ra-
zočaranjima prizvao je Isusa i dobio odgovor. Koliko ćemo
mi, Božja djeca, prije dobiti odgovor ako zazovemo Boga!
Moja je majka živjela u Hülbenu kod Uracha. Za vrijeme
rata mije pisala: "Danas sam se probudila u tri ujutro. Mislila
sam o svojoj djeci na bojištu, o unucima, o vama u području
koje bombardiraju i o Elizabeti u Kanadi, od. koje nemam
nikakvih vijesti. Obuzela me briga i osjećaj kao da me netko
davi željeznim rukavicama. Onda sam počela moliti: 'Gospo-
dine Isuse, pošalji mi svoju riječ! Ne mogu podnijeti ovu
brigu!' Potom sam upalila svjetlo, uzela Bibliju i otvorila je."
(O, blaženi oni što drže Bibliju na noćnom ormariću!) "Prva
rečenica koju sam našla glasi: 'Svu svoju brigu bacite na
njega...'" Majčino pismo završilo je radosnim riječima: "Svu
sam svoju brigu stavila na njega, ugasila svjetlo i bezbrižno
zaspala!" - Tako može postupiti samo dijete Božje.
Sjećam se, majka je jednog dana rekla: "Sinoć sam bila tako
umorna da nisam imala snage ni pomoliti se. Samo sam rekla:
'Laku noć, dragi Spasitelju!'" Na to pomislih: "Tako trebaju
djeca Božja razgovarati sa svojim Gospodinom! To je pravi
način!" On zaista čuva svoju djecu. Svaki dan i svaku noć moj
je Spasitelj uza me; njegovo sam vlasništvo i mogu se potpuno
osloniti na njega.
106

Jednostavno ne mogu vjerovati!
1. Bez vjere je nemoguće živjeti
Doista, to je neprikosnovena istina! Tko ne može vjerovati,
teškom će se mukom probijati kroz život, a o vječnom životu
da i ne govorimo! Ne znam što savjetovati takvima. Nevjernu
se čovjeku ne može pomoći. Htio bih vam objasniti zašto.
Mi ne zamišljamo da je Bog neki teološki pojam, misao,
prirodna sila ili nešto slično. Dragi prijatelji, Bog je osoba i
zaista postoji i ispunjava sav svemir. Ako nisam u miru s
Bogom i ako ne živim po njegovoj volji, dakle, ako nisam
njegovo dijete, tada živim izvan stvarnosti, a to je vrlo opasno.
U Bibliji postoji psalam koji s takvom silom govori daje Bog
stvaran da ga je nemoguće zaobići. U njemu su riječi: "Pop-
nem li se u nebo, ondje si." Američki astronaut Glenn jednom
je izjavio da je i u kapsuli svemirskog broda shvatio: Bog je i
ovdje! "Popnem li se na nebo" ili letim svemirom, "ti si i tu"!
Zakopam li se u najdublju jamu rudnika, tisuću metara u
dubinu - i ondje ću naići na Boga! Psalmist je još rekao: "Ako
u podzemlje legnem i ondje si."
Kada sam nedavno letio zrakoplovom za Kaliforniju, supru-
ga mi je u putnu torbu stavila papirić na koji je napisala jednu
rečenicu iz tog psalma. Kada sam u Kaliforniji otvorio torbu,
našao sam ga i pročitao: "Uzmem li krila zorina pa se naselim
moru na kraj i ondje bi ruka tvoja vodila."
Bog je najveća stvarnost i budući da je tako, čovjek ne može
nekažnjeno proživjeti svoj život zanemarujući ga. Kada bih
živio kao da Boga nema, kršeći sve njegove zapovijedi: razveo
se, lagao, lišio roditelje dužnog poštovanja, uskratio Bogu
poštovanje koje mu pripada, zaista bih promašio stvarnost
života i ne bih se mogao uspješno nositi sa životom!
Pogledajte malo oko sebe. Ljudi jednostavno ne mogu pro-
naći izlaz iz svojih problema, čak ni oni koji imaju novca u
107

izobilju. U njihovim dušama vlada velik nemir, privatni život
im ne valja, kao ni odnosi u obitelji. - Kako bismo i mogli
ugodno živjeti kada više ne možemo vjerovati? Bez vjere ne
možemo živjeti dobrim životom! A kako je tek kada pomisli-
mo na smrt? 21a sto godina neće biti ni jednoga od nas. Svi
ćemo do tada umrijeti.
Ako ste sada pomislili: "Nema ničega nakon smrti. Tada
ćemo biti mrtvi i to je sve!" - predložio bih vam da dobro
promislite hoćete li vjerovati vlastitu umu ili Božjoj riječi,
Bibliji. Kako ćete podnijeti smrt kada se suočite s činjenicom
da neizostavno trebate poći s ovoga svijeta i da od svega što
ste mukotrpno skupljali cijeli život nećete moći ponijeti baš
ništa! Možda ste sagradili lijepu kuću; ja nisam, vi možda
jeste. Ja imam lijepu knjižnicu. Morat ću se rastati od svega
što sam volio pa i od svojih dragih - ništa i nikoga neću moći
povesti sa sobom. Samo jedno čovjek nosi sa sobom u vječ-
nost - svoju krivicu pred Bogom. Zamislite ovo: ležite na
samrti i odjednom vam dođe misao: "Idem i moram sve
ostaviti - samo moji grijesi i prekršaji, sve tamo od djetinjstva,
idu sa mnom pred lice svetog i pravednog Boga!" Kako ćemo
doći spremni na Sud Božji bez vjere u Onoga koji opravdava
grešnike? Ne zaboravite: jednom ćemo svi stati preda nj!
Gospodin Isus, koji je inače tako milosrdan, jednom je
rekao: "Ne bojte se onih koji ubijaju tijelo" -iako se ja bojim
takvih ljudi. Isus kaže za njih: oni su sitna riba! - "Ne bojte
se takvih, već se bojte onoga koji može i dušu i tijelo pogubiti
u paklu!" I neka vas zbog tih Isusovih riječi podilazi jeza, to
je stvarnost koja se ne može izbjeći.
Prije nekoliko godina živio je u Norveškoj znameniti profe-
sor Hallesby. Imao sam čast upoznati ga. Bio je to divan
čovjek. Pravi, uravnoteženi, iskreni Norvežanin. Jednom je
cijeli tjedan održavao radio-emisije na nacionalnom radiju.
U jednoj je emisiji rekao nešto što je uzbudilo mnoge duhove.
Rekao je: "Moglo bi vam se dogoditi da večeras mirno legnete
u postelju, a sutra ujutro probudite se u paklu. Moja je
dužnost upozoriti vas na tu opasnost!" Te su riječi pokrenule
108

buru prosvjeda diljem Norveške - jer Norvežani sebe ubraja-
ju u "moderne ljude". Jedan je novinar u najvećim novinama
u Oslu objavio članak u kojem je napisao: "Nismo više u
srednjem vijeku! Sramota je da se jedna suvremena institucija
kao što je radio, upotrebljava za promicanje takvih gluposti!"
I, naravno, kad velike novine napisu nešto takvo, onda se i sve
ostale priklone. Ubrzo.su svekolikim tiskom prohujali napisi:
"Nismo više u srednjem vijeku! Kako jedan profesor može
govoriti o paklu?"
Ubrzo su s Radio Osla zamolili profesora Hallesbyja da
popravi stvar. I opet je on sjeo za mikrofon i rekao: "Trebam
vam razjasniti tu spornu stvar: Moglo bi vam se dogoditi da
večeras mirno legnete u postelju, a ujutro se probudite u
paklu. Moja je dužnost upozoriti vas na tu opasnost!" To je
bila kap koja je prelila čašu. Sve su norveške biskupe počeli
ispitivati: "Postoji li pakao ili ne postoji?" I časopis "Der
Spiegel" uključio se u raspru i objavio članak pod naslovom:
"Svađa o paklu u Norveškoj". - Postoji li pakao? Naravno da
postoji! Vjerujem da postoji zato što je to rekao sam Isus. Ja
bezostatno vjerujem Isusovim riječima. On je znao mnogo
više no svi mi pametni ljudi zajedno.
Ali, Božja riječ naučava: "Bog želi da se svi ljudi spase i dođu
do spoznanja istine." Zato mi i govorimo o nužnosti vjero-
vanja jer je Bog ljudima pokazao kako čovjek može blagoslo-
vljeno živjeti i blaženo umrijeti. Kako bismo inače izišli na
kraj s našim životima kada ne bismo mogli vjerovati? Kako
otići s ovoga svijeta ako više ne vjerujemo? Kako stati nespre-
man pred vječnog Boga?
Eto, zamislite da imate krasnu zlatnu ribicu. Jednoga dana
pomislite: "Ti jadni stvore, cijeli dan moraš biti u toj hladnoj
vodi! Htio bih ti malo uljepšati život!" Izvadite je iz vode,
obrišete ručnikom i stavite u lijep zlatan kavez. Onda joj
sipate najbolju hranu; ne znam što jedu zlatne ribice - mravlja
jaja ili nešto slično. Dakle, date joj najlepša i najdeblja mra-
vlja jajašca i kažete joj: "Draga moja zlatna ribice, evo, sad
imaš lijepi zlatni kavezić, prekrasna mravlja jajašca, svjež
109

zrak! Sad će ti biti super!" - Kako će zlatna ribica reagirati na
vašu skrb? Hoće li zahvalno mahnuti perajama i reći: "Hvala!
Oh, hvala!" - Ne, to sigurno neće ućiniti nego će se očajnički
mučiti da dođe do zraka i divlje se trzati. I kad bi mogla
govoriti, rekla bi vam: "Ne želim tvoj zlatni kavez, ne želim
ta tvoja mravlja jaja, želim u svoju prirodnu sredinu, želim u
vodu!"
Vidite, naša prirodna sredina je Bog koji je stvorio nebo i
Zemlju; pa i nas. "Sav život iz tebe struji" početni je stih
švicarske himne. Bog je naša prirodna sredina! Tako dugo
dok nemam mir s Bogom, guram svoju dušu u zlatni kavez.
Današnji čovjek daje svojoj duši zabavu, putovanja, najbolja
jela, dobra vina - sve, a ipak se duša otima i govori: "Ja to ne
želim! Želim u svoju prirodnu sredinu, želim mir s Bogom!"
Nemojte biti okrutni prema sebi! Srce vrišti u nama tako dugo
dok ne pronađe mir u živome Bogu! Kao što riba želi u vodu,
tako i naša duša žudi za Bogom koji je naša prirodna sredina!
Kako da budete zadovoljni u životu kad više ne vjerujete?
Na to vam mogu samo reći da nikada nećete biti zadovoljni
ako ne povjemjete: ni u životu, ni u smrti - ni u vječnosti!
Možda ćete reći kako izgleda da većini ljudi dobro ide. Po
mom mišljenju, vrijeme će pokazati jeste li bili u pravu.
Uzmite, na primjer, Goethea. Bio je lijep, bogat, inteligentan,
čak je postao i ministar - ukratko: imao je sve. Na koncu
života rekao je svom prijatelju Eckermannu da, kada bi sku-
pio zajedno sve sate istinske sreće koje je proživio za života,
ne bi ih bilo ni za puna tri dana. - Goethe nije imao mir! Ne,
čovjek nema ništa od života ako nema vjeru!
2. Važno je imati pravu vjeru
Svaki čovjek ima nekakvu vjeru. Kad sam, još kao student,
jednom bio säm kod kuće, neka je gospođa došla u posjet
mojoj majci. Majka nije bila kod kuće pa joj rekoh: "Go-
spođo, mame nema kod kuće, morat ćete se zadovoljiti s
mojim društvom dok čekate." - "Baš ljubazno od vas", odgo-
vori mi uljudno. Pošto se smjestila, zapita me: "A čime se vi
110

bavite?" Ja joj odgovorili: "Studiram teologiju." - "Što?"
upita iznenađeno. "Teologiju? Pa tko još danas vjeruje? Ne-
moguće!" Tada stara gospođa ponosno izjavi: "Mi imamo
Goetheovu vjeru! Kršćanstvo je prošlost!" (To je bilo u Fran-
kfurtu, gradu u kojem je živio Goethe.)
Budući da mi je takav razgovor bio mučan i nisam se htio
svađati, pokušao sam promijeniti temu: "Draga gospodo,
mogu li vas pitati kako vaše zdravlje?" Čuvši te riječi kucnula
je nekoliko puta uzastopce po stolu i brzo rekla: "Toi, toi, toi!
Takvo Što se ne pita!" - "Oprostite," upitah, "što znači:Toi,
toi, toi'?" - "To čuva od nesreće!" - "A, tako, znači", rekoh,
"vi ste odbacili vjeru u živoga Boga i umjesto u njega vjerujete
u 'Toi, toi, toi' i kucanje o drvo? No to je prava stvar! E, baš
ste dobar posao napravili zamijenivši onu vjeru za ovu!"
Svaki čovjek u nešto vjeruje, samo je pitanje je li to prava
vjera, spasonosna vjera. Ljudi današnjice kažu: "Glavno je u
nešto vjerovati!" A to nešto glasi: "Ja vjerujem u 'gospona
Boga'!" - "Vjerujem u Prirodu!" - "Ja vjerujem u Sudbinu!"
- "A ja u Providnost!"
Dragi prijatelji, to nije ništa. Osnovno je imati pravu vjeru,
vjeru koja daje mir - mir s Bogom i mir u srcu. Potrebno je
imati takvu vjeru koja spašava od pakla, a to mogu osjetiti već
u ovome životu jer mije donijela novi život. Ako to nije takva
vjera, onda je bezvrijedna. Nekad su mnogi vjerovali u Nje-
mačku, u "konačnu pobjedu", u Hitlera... i što je nastalo od
svega toga!? - Ne čini li vam se da postoji i kriva vjera?
Ako netko želi primiti Božje spasenje, mora imati pravu
vjeru - a prava je jedino vjera u Isusa, Sina živoga Boga. Vjera
u Isusa Krista! Ne vjera u osnivatelja religije, takvih ima
koliko hoćete, već u Isusa Krista, Sina živoga Boga.
U Bibliji je zapisana prekrasna pripovijest koja savršeno
pokazuje što je, ustvari, spasonosna vjera u Isusa Krista. Da
biste je dobro razumjeli, pokušajte se u mislima vratiti dvije
tisuće godina unatrag, u grad Jeruzalem. Od gradskih vratiju
vodi put prema brdu koje se na hebrejskom zove Golgota -
111

"Lubanjsko mjesto". Pogledajte one ljude tamo što tako
divljački urlaju! Pogledajte rimske vojnike koji bacaju kocku
za odjeću osuđenika! Priđimo bliže. Na srednjem od tri križa
visi Sin Božji - prikovan čavlima! Lice mu je krvavo od trnove
krune čije mu se bodlje zabiše duboko u kožu. To Bog visi na
križu. Zdesna i slijeva njemu visi po jedan ubojica.
Odjednom se smračilo. Približila se smrt. Jedan od dvojice
razbojnika koji bijahu razapeti s njim, iznenada počne vikati:
"Hej, ti u sredini. Rekao si da si Sin Božji. Ako nisi lažac, tada
siđi s križa i pomozi mi!" Lako je razumjeti njegovu reakciju.
U smrtnome strahu čovjek kaže ono što inače ne bi nikada
rekao. Tada se oglasio i drugi razbojnik. Okrenuvši se svom
prijatelju, ukori ga: "Zar se još uvijek ne bojiš Boga!?"
Tako to uvijek počinje - priznanjem da je Bog svet i da
čovjek zaslužuje njegovu osudu, koja je strašna. Kada su
bombe padale po našim gradovima, ljudi su bili užasnuti.
Možda je to krivica crkve, koja nije ljudima rekla da Bog može
biti i strašan; i da može okrenuti svoje lice od ljudi i dopustiti
da se na njih svali nesreća. - "Zar se ne bojiš Boga!?" pitao
je razbojnik. I danas bi trebalo vikati ulicama naših gradova:
"Zar se još uvijek ne bojite Boga?" Trebalo bi ući u tvornice
i urede, gdje ljudi preko "leševa" svojih suparnika zarađuju
novac i urlati: "Još uvijek se ne bojite Boga!?" Mladim ljudi-
ma koji žive u bludu reći: "Još se uvijek ne bojite Boga?! Pa
što vi mislite? Jeste li slijepi?" Tako sve počinje. Prvo je
potrebno spoznati da je Bog svet i strašan.
"Mi smo ovdje po pravdi jer primamo zasluženu plaću za
svoja djela", nastavi dalje razbojnik. To je drugi korak koji
vodi k spasonosnoj vjeri: razbojnik je priznao svoju grešnost.
Sretao sam mnoge koji su mi rekli: "Ja ne mogu vjerovati!"
Pitao sam ih: "Jeste li već priznali Bogu da ste grešni?" - "Ne,
ja činim pravo i Boga se ne bojim!" Na to sam uvijek odgova-
rao: "Nećete spoznati tako dugo dok se ovako zavaravate!"
Do prave vjere, spasonosne vjere, doći ćete tek kada grijeh
nazovete pravim imenom; kada svoje predbračne seksualne
avanture nazovete bludom; kada vanbračne odnose nazovete
112

preljubom; kada laž ne nazivate snalažljivošću; kada više ne
opravdavate svoju sebičnost, već priznate da ste sam svoj Bog
- a to je idolopoklonstvo. Dakle, ono drugo što me dovodi k
spasonosnoj vjeri jest da svoje grijehe konačno nazovem
pravim imenom, stanem pred Boga i kažem mu: "Gospodine,
zaslužio sam tvoju osudu!" - Nevjerojatno je kako današnji
čovjek uvjerava sebe: "Sve je u redu!" Budite sigurni, Bog će
nam jednom strgnuti maske s lica!
Ukorivši svog prijatelja, razbojnik se obratio Isusu: "Ti nisi
počinio nikakvu nepravdu. Zašto visiš ovdje s nama?" - u tom
trenutku je shvatio: "Pa on visi tu zbog mene! On nosi moju
krivicu!" Shvativši to, ostalo mu je jedino da zamoli Isusa:
"Gospodine, sjeti me se kada dođeš u svoje kraljevstvo!"
To je treći korak: razbojnik je povjerovao da ga Isus može
spasiti zauvijek jer je umro umjesto nas sviju. Na njegovu
vjeru Isus je odgovorio: "Zaista, kažem ti, danas ćeš biti sa
mnom u raju!" - To je spasonosna vjera: postati svjestan
Božje svetosti, priznati da sam izgubljen i kao jedini put
spasenja prihvatiti Isusa koji je umro na križu za moje grijehe.
Bez te vjere vaš život neće nikada biti istinski život! S tom
ćete vjerom dobiti život duhovnog obilja.
Neki su mi već predbacili jednostranost. Moj odgovor na to
jest: "Oprostite, ali postoji samo taj način, samo taj put. Samo
s takvom vjerom mogu smisleno i sretno živjeti i osobođen
Suda Božjega bez straha umrijeti. Prava je vjera doći pred
Boga kao grešnik i zamoliti ga za oprost grijeha. Jasno,
neizostavno moram vjerovati da je njegova sveta krv prolive-
na i za moje grijehe; vjerovati da je Isus umro umjesto mene!"
Htio bih da nikada ne zaboravite rečenicu: "Isus je umro za
mene!" Jutrom dokustajete iz postelje neka odjekuje u vašim
mislima: "Isus je umro za mene!" Na radnome mjestu, u
nevoljama, neka vam misli ispunja: "Isus je umro za mene!"
Tada će vam Bog darovati svoju milost, shvatit ćete da je Isus
zaista umro za vas te stoga i vi možete biti Božje dijete. U
trenutku kada to shvatite već ste neopazice zakoračili u nje-
govo kraljevstvo! Isus je rekao: "Ja sam vrata. Tko uđe kroz
113

mene, bit će spašen." - No postoje takvi, i nije ih malo, koji
mi kažu: "Lijepo je to što vi govorite, ali ja to jednostavno ne
mogu vjerovati. Zvučite vrlo uvjerljivo, ali ja, nažalost, ne
mogu povjerovati!" Četiri su skupine ljudi koji imaju takav
problem pa ću na sljedećim stranicama govoriti o njima.
3. Ljudi koji ne mogu vjerovati
a)...jer nisu religiozni
U prvoj su skupini oni koji mi govore: "Ne mogu vjerovati
jer nisam religiozan. Vama je, pastore, lako jer ste religiozan
čovjek!" Ja im na to odgovorim: "Ni ja nisam religiozan." Bit
ću iskren: pridajem vrlo malo važnosti zvonjavi, kadenju i
sličnim stvarima. Drago mi je što sam posljednjih godina u
Essenu uvijek propovijedao u dvorani u kojoj je svirao samo
zbor limene glazbe. U toj dvorani nije bilo orgulja ni zvona i
nimalo mi nisu nedostajali. Nemam ništa protiv toga, ali meni
to nije potrebno. Nisam ja baš previše religiozan!
U doba Sina Božjega živjelo je mnogo religioznih ljudi. Bilo
je tada pismoznanaca, svećenika, farizeja - sve sami religiozni
ljudi. Najliberalniji među religioznim ljudima tog doba bili
su saduceji. To su bili takvi koji bi danas rekli: "Ja tražim Boga
u prirodi." U doba vladavine nacizma govorili su: "Bog se bori
za nas." Takvi, religiozni, razapeli su Sina Božjega. Isus se nije
uklapao u njihovo poimanje religije.
Postoje još potpuno nereligiozni ljudi: bludnici, šverceri -
Biblija ih naziva carinicima - radnici koji se muče od jutra do
mraka da bi zaradili za svoj kruh svagdanji; poduzetnici poput
Zakeja, koji su se posvetili stjecanju novca... To su bili pot-
puno nereligiozni ljudi, a baš su se oni priklonili Isusu! Kako
je to moguće? Oni su dobro znali da su grešnici i da im životi
nisu u redu i da je Isus Spasitelj koji je došao učiniti ih djecom
Božjom! Eto, takvi su mu povjerovali!
Gospodin Isus nije došao učiniti religiozne još religiozniji-
ma, nego je došao spasiti grešnike od duhovne smrti i pakla.
Došao je da bi grešnici mogli postati djecom Božjom! I kada
mi ljudi kažu da ne mogu vjerovati jer nisu religiozni, mogu
114

im samo reći: "Vi imate najveće šanse da postanete djeca
Božja!" Mi smo grešnici i dobro to znamo - ali Isus je umro
za nas! Ponovit ću: Isus nije došao religiozne učiniti još
religioznijima, već izgubljene grešnike djecom živoga Boga!
b) ...jer ne žele vjerovati
Druga su skupina oni koji kažu: "Ja ne mogu vjerovati!" ali
koji bi, da su iskreni, morali priznati: "Ja ne želim vjerovati!"
Onog trenutka kada dođete k vjeri, sav će se vaš život morati
promijeniti - a vi to ne želite! Dobro znate da u vašem životu
ništa ne valja. Ali ako biste postali Božje dijete, morali biste
doći na svjetlo. Ali ne, to ne želite. Možda biste tada bili
izloženi podsmijehu svojih prijatelja. I što bi rekli rođaci kad
biste odjednom postali kršćaninom? - Ne, onda radije ne!
Ako slučajno sretnete nekoga tko vam kaže: "Ja ne mogu
vjerovati!" neka vam bude jasno da je to samo drugi način da
vam kaže: "Ja ne želim vjerovati!"
U Bibliji je zapisano nešto potresno: Sin Božji sjedio je na
Maslinskoj gori. Pred njim se prostirao Jeruzalem, okupan
suncem. Na drugoj se strani uzdizalo hramsko brdo na kojem
je bio izgrađen prekrasni Hram kojem su se i pogani divili i
ubrajali ga u sedam čuda antičkog svijeta. Sve se to pružalo
pred njegovim očima u svoj svojoj ljepoti. Odjednom su
učenici opazili da niz lice njihova učitelja teku suze. Izne-
nađeno i upitno ga pogledaše. Žalosnim glasom Isus izgovori
ove riječi: "'Jeruzaleme, Jeruzaleme... Koliko puta htjedoh
skupiti tvoju djecu kao što kvočka skuplja piliće pod svoja
krila, ali vi ne htjedoste!' Sada ste pod Božjom osudom; vaš
će grad biti razvaljen i opustošen."
To je jedna od najpotresnijih rečenica u Bibliji: "Ali vi ne
htjedoste!" Jeruzalemci su možda govorili: "Mi ne možemo
vjerovati!" - a u stvari nisu htjeli vjerovati!
Tko ne želi, taj ni ne mora vjerovati! Je li tako? Po crkvama
postoje razne obveze, ali u kraljevstvu Božjem vlada potpuna
sloboda. Tko želi živjeti bez Boga, ima potpuno pravo na to.
Bog nam nudi svoje prijateljstvo, ali mi ga možemo odbiti.
115

- Želite li živjeti bez Boga? - Možete! - Želite li živjeti bez
Božjeg mira? - Možete! - Želite li živjeti bez molitve? -
Možete! - Želite li živjeti bez Biblije? - Možete! - Želite li
kršiti Božje zapovijedi? - I to možete! - Želite bludničiti,
lagati, krasti? - Možete! - Tko ne želi Spasitelja kojeg je Bog
poslao da spasi grešnike, može ga slobodno odbaciti. Tko želi
ići u pakao - slobodno mu je! Kod Boga nema prisile. Samo
neka vam bude jasno jedno, na sebe ćete morati preuzeti
posljedice svoje odluke. Bog vam po Isusu nudi oproštenje
grijeha i mir sa sobom. Na to mu možete reći: "Nije mi
potrebno! Ja to ne želim!" Ako tako odlučite, tako će vam i
biti - ali nemojte misliti da ćete se pet minuta pred smrt
obratiti i primiti ono što vam je Bog čitav život nudio. Vaše
je pravo odbiti mir što vam ga nudi Bog po Isusu Kristu. Ako
to odbijete, morat ćete čitavu vječnost provesti bez Božjeg
mira, udaljeni od njegove prisutnosti - a to je pakao!
Pakao je mjesto gdje se gubi svaki spomen na Boga. Ondje
vas on neće više pozivati k sebi. Ondje nećete više moći
promijeniti svoju sudbinu. Tamo ćete se možda htjeti moliti,
ali više nećete moći. Možda ćete htjeti zazvati Isusovo ime,
ali ga se više nećete ni sjećati. Ne trebate prihvatiti ovu
poruku. Možete je odbaciti i odbiti da se obratite Isusu, ali
neka vam bude jasno da ste time izabrali pakao! Potpuno ste
slobodni odabrati što želite!
"Ali vi ne htjedoste!" rekao je Isus Jeruzalemcima. Nije ih
prisiljavao na promjenu izbora, no to što su izabrali bilo je
užasno!
c) ...jer su toliko toga proziv jeli
Treća su skupina oni što govore: "Ne mogu vjerovati!"
koristeći se jednim čudnim objašnjenjem koje inače nikad
nisam čuo od neke žene. Čudnovato, ali samo se muškarci
služe ovim izgovorom: "Gospodine pastore, toliko sam toga
proživio da više ne mogu vjerovati!" Tada ih upitam: "Pa što
ste to proživjeli? I ja sam mnogo toga proživio." Odgovor je
najčešće: "Pa ja ... ovaj... toliko sam toga proživio da više ne
mogu vjerovati!" To je rečenica koja se poput sablasti pro-
116

vlači muškim svijetom. U takvim se situacijama obično znam
našaliti s muškarcima i upitam ih: "Vjerujete li da je istina
ono što piše u voznom redu? Vjerujete li svakoj informaciji
koju čujete od policajca?" - "Da!" - "Onda nemojte više
govoriti: 'Ja više ne vjerujem!' radije recite: 'Ja više ne vjeru-
jem - osim onome što piše u voznom redu i onome što mi
kaže policajac!' " I možete mu nastaviti nabrajati primjere
kada vjeruje. Onda kažem: "Vidite, u moj mračni život pun
grijeha i prljavštine, gluposti i pogrešaka, jednog je dana
došao Isus. Shvatio sam da je on Sin Božji i da ga je Bog
poslao! Tada sam predao svoj život Onome koji je toliko
učinio za mene - Isusu! I ako stvarno više ne možete vjerovati
nikome i ni u što, njemu koji je dao svoj život za vas, njemu
možete vjerovati - kao i onome što je rekao. Svima vjerujete
osim Onome u kojega se zaista može imati povjerenja. U
njemu se još nitko nije razočarao, a vi mu kažete: "Ne!" To
je smiješno. I onda kažete kako ste tako mnogo proživjeli.
Ništa vi još niste proživjeli!"
d) ...jer su se zbog nečega sablaznili
Četvrta skupina onih koji ne mogu vjerovati pomalo su
komplicirani ljudi. Oni ne mogu vjerovati jer su se, na prim-
jer, sablaznili u crkvi. Obično je to u vezi s naučavanjem crkve.
Jednom mi je neka mlada studentica rekla: "Studiram pri-
rodne znanosti." - "Baš lijepo," rekoh, "no nešto ste me htjeli
pitati?" - "Da," odgovori, "gospodine pastore, slušala sam
jednu vašu propovijed. Osjećam da vi imate nešto što bih i ja
vrlo rado htjela imati, ali ne mogu vjerovati. Znate, ne mogu
prihvatiti sve crkvene dogme i uredbe; to mi je kao da moram
progutati snop suhe slame!" Nasmijah se i rekoh joj: "Go-
spođice, ne trebate gutati slamu! Jeste li već čuli nešto o
Isusu?" - "Da", odgovori. - "No dobro, što biste odgovorili
kada bih vam kazao: 'Isus je lažljivac!'" - "Ne," reče, "to ne
vjerujem!" - "Vjerujete li onda da je Isus govorio istinu?" -
"Da," odgovori, "to vjerujem!" Ja nastavih: "Gospođice, po-
stoji li čovjek kojemu biste vi mogli reći: 'Vjerujem da nikad
nisi slagao'?" - "Ne!" reče. "To ne bih rekla ni jednom
117

čovjeku." - "Vidite, gospođice," rekoh joj, "iz svega što ste
rekli proizlazi da vi već vjerujete. Poklonili ste svoje povje-
renje Isusu. To je velika stvar. S time se počinje. On je govorio
istinu. Biblija kaže: 'A ovo je vječni život, spoznati tebe,
jedinog pravog Boga, i onoga koga si poslao, Isusa Krista.' Ne
morate se uopće mučiti s crkvenim dogmama i uredbama."
Iz magle ovoga svijeta netko vam se približava. Sve jasnije i
jasnije prepoznajete na njemu rane od čavala i trnove krune,
rane koje govore da je on sve vaše grijehe preuzeo na sebe i
uzljubio vas ljubavlju kojom vas nitko dosada nije ljubio.
Neka se vaš pogled upre u Isusa sve dok mu ne kažete iz
dubine srca: "Moj Spasitelj, moj Gospodin i Bog moj!" Vje-
rovati ne znači progutati određene dogme - jer je "pastor
tako rekao" - vjerovati znači: upoznati Isusa Krista!
"Ha," kažu neki, "ja ne mogu vjerovati jer župnici..." I tada
mi ispričaju neke priče o župnicima koji su ih sablaznili.
Jedan je imao ljubavnu avanturu s nekom ženom. Drugi je
pobjegao s crkvenim novcem. Posvuda ima problematičnih
župnika zbog kojih ljudi imaju izgovor: "Zbog toga više ne
mogu vjerovati!" - Na takve riječi pocrvenim jer dobro poz-
nam sam sebe. Nisam pobjegao s crkvenim novcem, ali kad bi
me ljudi poznavali kao što se ja poznajem, ne bi ni mene uzeli
za ozbiljno. Što onda reći o tome?
Pozorno saslušajte što ću vam reći. Nigdje u Bibliji ne piše:
"Vjeruj u svog župnika i bit ćeš spašen"; u Bibliji piše: "Vjeruj
u Gospodina Isusa i bit ćeš spašen!" Župnik nije - što na
žalost nije uvijek slučaj jer ima takvih koji ne vrše svoju
osnovno funkciju - ništa drugo doli obični putokaz k Isusu!
Putokaz ponekad može biti oštećen, nagnut i pomalo ispran
od kiše, ali time ne prestaje biti putokaz. Jasno, upotrebljiv
je tako dugo dok mogu vidjeti kuda on pokazuje. Što se mene
tiče, ja ne bih slušao ni jednog župnika koji nije putokaz k
Isusu, raspetom i uskrslom Sinu Božjemu. Na putu prema
cilju neću se ljutiti na putokaz koji nije baš u najboljem
stanju, ako mi pokazuje pravi put i cilj. Moj je cilj doći do
izvora milosti - do Isusa Krista.
118

Biste li htjeli stati pred Boga na Sudnji dan i reći mu:
"Gospodine, nisam primio tvoje spasenje ni oproštenje gri-
jeha jer župnik nije bio nizašto!" Zar biste htjeli tako stati
pred Boga? To me podsjeća na dječaka kome su se smrzle
ruke pa reče za svoga oca: "Tako mu i treba kad mi nije kupio
rukavice!" Ne, dragi prijatelji, krivo je kad netko kaže: "Ne
mogu vjerovati!" Postoji jedna kolosalna rečenica u kojoj
Isus kaže: "Tko želi vršiti volju mog Oca, znat će je li moj nauk
od Boga." Pitanje je jedino u tome hoću li pripasti Bogu i
poslušati njegove zapovijedi.
4. Sto učiniti kada ne možemo vjerovati?
a)	Molite Boga za prosvjetljenje!
On je blizu vas. Recite mu: "Gospodine, daj mi vjeru. Bože,
prosvijetli me!" Budite sigurni da će vas čuti!
b)	Vjerujte da je prisutan!
Isus je tu! Povucite se u osamu i recite mu: "Gospodine
Isuse, želim ti predati svoj život." Tako sam i ja učinio kad me
u mojoj bezbožnosti obuzeo strah od Boga koji me i doveo
do Isusa.
c)	Čitajte Bibliju!
Odvojite barem četvrt sata dnevno da biste bili nasamo s
Isusom! Za to vrijeme čitajte Bibliju i slušajte što vam Bog
ima reći. - Čitajte naglas! - Tada podignite ruke i recite:
"Gospodine Isuse, imam ti toliko toga reći. Nisam zadovoljan
svojim životom, pomozi mi!"
d)	Potražite zajedništvo kršćana!
Potražite ljude koji žele biti istinski kršćani! Nemojte ostati
sami. Nema osamljenih putnika na putu prema Nebu. Po-
tražite zajedništvo s kršćanima koji idu istim putom!
119

Kako uživati u životu ako nas
pritišću pogreške i krivnja?
U Württemberg!! imaju izreku koja glasi: "Više nema šale!"
Tim riječima i ja želim započeti ovo poglavlje: "Dosta je
šale!" - Ovo je vrlo ozbiljno!
"Kako biti zadovoljni u životu kada nas neprestano pritišću
naše pogreške i krivnje?" Moram vam odmah reći da zaista
shvatite doslovce ove riječi: "...kada nas pogreške i krivnja
neprestano pritišću". Naše nas pogreške i krivnja zaista ne-
prestance pritišću. Zato me posebno raduje što mogu pisati
o jednom daru koji čovjeka čini duhovno bogatim i presret-
nim. To je nešto što ne možete nigdje kupiti, nigdje na cijelom
ovom planetu. I da ste milijarder koji ovog trenutka može
položiti na stol nebrojen novac, ne biste to mogli kupiti. Toga
se ne možete dokopati ni vezama, iako je ono što se danas ne
može kupiti ponekad moguće dobiti preko dobre veze. Kra-
sotu o kojoj želim govoriti ne možete dobiti, koliko god bile
dobre vaše veze i utjecajni vaši prijatelji.
Ne postoji ni mogućnost da do toga dođete sami: to se može
primiti samo kao dar. To nešto veliko i prekrasno o čemu
želim govoriti, nešto što se ne može kupiti ni dobiti po vezi,
zove se - oproštenje grijeha!
Možda ste razočarani sada kad sam vam otkrio o čemu se
radi. Možda ste očekivali da će to biti nešto sasvim drugo.
Vjerojatno se pitate:
1. "Treba li to meni?"
Uvjeren sam da bi barem pedeset posto ljudi, kad bi ih se
upitalo trebaju \i oproštenje grijeha, odgovorilo riječima:
"Oproštenje grijeha? Što će mi to?"
Nedavno mi je neki mladić rekao: "Živimo u doba u kojem
reklame određuju naše potrebe. Naši pradjedovi nisu ni znali
120

za žvakaću gumu i cigarete. Uzastopnim reklamama na tele-
viziji, radiju i plakatima, dovedeni smo do toga da, na primjer,
više ne možemo zamisliti život bez cigarete. Prvo je stvorena
potreba, a tada slijedi prodaja." Mladić nastavi: "Crkva radi
to isto. Ona kaže ljudima: 'Treba vam oproštenje grijeha!' -
i onda im ga prodaje. Razumijete li me? Nama to ne treba,
ali vi u crkvama u nama pobudite potrebu da biste nam tako
mogli prodati svoju 'robu'!" Nije li tako? Da sada zaustavite
nekoga na ulici i kažete mu: "Dobar dan! Kako se zovete?" -
"Meier!" - "Gospodine Meier, trebate li oproštenje grijeha?"
Gospodin Meier najvjerojatnije bi odgovorio: "Bah! Ono što
ja trebam su dvije tisuće maraka, a ne oproštenje grijeha!"
Nije li mladić bio u pravu? Bi li bilo moguće u nekome
stvoriti potrebu koju on nikada nije imao i onda odgovoriti
na nju biblijskim naukom? - Moram vam reći daje to strašna
pogreška i grozna zabluda. Naša najveća životna potreba je
oproštenje grijeha! Onaj tko tvrdi da mu ne treba oproštenje
grijeha, zacijelo ne poznaje svetog i strašnog Boga. Toliko se
priča o Božjoj ljubavi da jednostavno više ne znamo daje Bog,
a to piše u Bibliji, strašan Bog! Ono što me šokiralo kad sam
se probudio iz grešnog života bila je spoznaja: Boga se treba
bojati! Onaj tko kaže: "Ja ne trebam oproštenje grijeha!"
nema pojma o živome Bogu; o onome koji može i dušu i tijelo
uništiti u paklu. Nemojte se zavaravati, čovjek može zauvijek
biti izgubljen! To kaže Isus, koji to svakako najbolje zna.
I da cijeli svijet kaže: "Mi to ne vjerujemo!" - onda bi cijeli
svijet otišao u vječnu propast! Isus zaista zna najbolje o svemu
tome. On nas je upozorio da ne bismo izgubili pravo na vječni
život! Pa ipak se ljudi, sa svim svojim grijesima, usude reći:
"Nama ne treba oproštenje grijeha! To crkva stvara potrebu
koje, u stvari, u nama ni nema!" - Glupost! Ništa nam nije
potrebnije od oproštenja grijeha!
Moram opet ispripovjediti jedan doživljaj. Jednom sam
govorio na velikom skupu u prekrasnom Zürichu. Skup se
održavao u golemoj kongresnoj dvorani. Sva su mjesta bila
popunjena tako da su ljudi morali stajati uza zidove. Dva su
121

mi gospodina posebno upala u oči jer su se baš lijepo zaba-
vljali. Vidjelo se po njima da su na predavanje došli iz čiste
radoznalosti. Jedan je od njih imao lijepu "kozju" bradicu.
Dopala mi se jer sam pomislio: "Šteta što ja ne mogu nositi
takvu bradicu!"
Započevši propovijed, činio sam to tako da privučem pozor-
nost baš te dvojice. I zaista su sa zanimanjem slušali. Ali tada
sam spomenuo "oproštenje grijeha". Istog trena kada sam to
spomenuo, opazio sam kako se gospodin s bradicom podru-
gljivo nasmiješio i šapnuo nešto svom prijatelju. Kao što
rekoh, bila je to golema dvorana. Obojica su bila daleko od
mene. Nisam mogao čuti što je onaj rekao svome prijatelju,
ali po njegovu izrazu lica nagađao sam što je to moglo biti.
Bilo je to nešto poput: "Oproštenje grijeha! Tipična pastor-
ska brbljarija!" I možda je pritom pomislio: "Pa nisam ja
zločinac! Meni ne treba oproštenje grijeha!" -1 vi to mislite,
nije li tako? - "Nisam ja zločinac! Ne treba meni oproštenje
grijeha!" - Pretpostavljam da je i on tako mislio.
Odjednom me obuzeo bijes. Znam da pred Bogom nije u
redu razbjesniti se, ali si nisam mogao pomoći. - "Samo
trenutak!" rekoh. "Sada ću napraviti kratku stanku, a vi za to
vrijeme odgovorite u sebi s 'da' ili 'ne' na pitanje koje ću vam
postaviti: 'Želite li se za cijelu vječnost odreći mogućnosti
oproštenja grijeha samo zato što sada mislite da vam opro-
štenje grijeha ne treba? - Da ili ne?' " Pola minute su tisuće
slušatelja, zajedno sa mnom, proveli u potpunoj tišini. Od-
jednom sam primijetio kako je čovjek s 'kozjom' bradicom
problijedio i naslonio se na zid. Toliko ga je to pogodilo!
Vjerojatno je pomislio: "Sada, doduše, tvrdim: 'Ja nisam
zločinac!' Ali kada dođe vrijeme da umrem, kada više ne bude
šale, tada bih ipak rado imao oproštenje grijeha. Ne bih ga se
htio odreći za sva vremena." Slažete li se s njim ili ne?
Neke sam izreke za života čuo nebrojeno puta. Jedna je od
njih: "Ne činim zlo i Boga se ne bojim!" Ali, zamislite, još
nikad nisamd čuo tako govoriti nekoga mlađeg od četrdeset
godina. Mladi ljudi vrlo dobro znaju da im je život ispunjen
122

grijehom. Tek kad umrtvimo svoju savjest, dogodi nam se da
nam izleti takva besmislica. I kad mi netko kaže: "Ne činim
zlo i Boga se ne bojim!" ja mu odgovorim: "Vjerojatno imaš
oko četrdeset godina. To što tako govoriš znači da pomalo
postaješ senilan. Znači da si potpuno umrtvio svoju savjest!"
Tako dugo dok nam savjest nije umrtvljena, sasvim pouzdano
znamo da ništa ne trebamo toliko kao oproštenje grijeha!
Prije nekoliko godina zatekao se u Essenu američki rock
pjevač Bill Halley. Tisuće mladih skupilo se u Grugahalle
slušati Halleya i njegov "band". Već tijekom prve pjesme
počeli su polako, ali sigurno, uništavati dvoranu. Kasnije je
izračunato da je učinjena šteta od šezdeset tisuća njemačkih
maraka. Jedan mi je mladi policajac rekao: "Sjedio sam u
prvom redu i morao sam se čvrsto uhvatiti rukama za sjedalo
da ne bih i ja sudjelovao u divljanju."
Sutradan sam prolazio središtem grada i spazio trojicu mla-
dića koji su mi izgledali kao da su i oni bili na sinoćnjem
koncertu. Pridoh im i pozdravih: "Dobar dan! Kladim se da
ste sinoć bili na Halleyevu koncertu!" - "Naravno, gospodine
pastore!" - "O," začudih se, "zar se poznajemo? Baš mi je
drago! Objasnite mi, molim vas: ne mogu shvatiti zašto ste
uništili dvoranu?" - "Ah, gospodine Busch, učinili smo to iz
očaja!" - "Što?" upitah. "Iz očaja? Pa zbog čega ste bili
očajni?" - "To ni mi sami ne znamo!" bijaše njihov odgovor.
Poznati danski teolog i filozof Sören Kierkegaard ispričao
je svojedobno kako je kao dijete često izlazio s ocem u šetnju.
Ponekad bi otac zastao i zamišljeno pogledao svog sina. Tako
je bilo i jednom kad mu je rekao: "Drago dijete, u tvojoj je
nutrini prikriven očaj." Kada sam to pročitao, pomislih: "Kad
je netko četrdeset godina župnik u velegradu, onda otkrije da
je tako sa svakim ljudskim bićem."
Je li vam poznat taj nutarnji životni očaj? Reći ću vam
odakle dolazi. Poduzmimo malo istraživačko putovanje kroz
naša srca. Za to ću upotrijebiti jednu ilustraciju. Kao župnik
u rurskoj oblasti često sam se spuštao u rudnike. To je divno
iskustvo. Dobijete radno odijelo, stavite zaštitnu kacigu na
123

glavu, uđete u dizalo i spustite se u dubinu; na primjer, do
osme razine. Može li se dublje? Može, ali dalje se nitko ne
spušta jer je dolje "močvara". Ondje se skuplja sva voda koja
dotječe iz rudnika pa su rudari to mjesto s razlogom nazvali
"močvarom". Otkad živim u Essenu, samo sam jedanput čuo
da je pukla sajla na dizalu. Tada se kabina dizala survala u
dubinu - u "močvaru". - Užasno!
Ta "močvara" u rudniku postala mi je slikom nas ljudi. Svi
vi znate da u našem životu postoje mnogo "razina". Naizgled
možemo biti veseli i odavati dojam da je s nama sve u redu,
ali u našoj nutrini je sasvim drukčije. Čovjek se može smijati,
a biti potpuno tužan. Ponekad možemo izgledati kao da život
shvaćamo kao igru, no duboko u nama - u našoj duši, u našem
srcu - skriven je duboki očaj. Tako kažu liječnici i filozofi,
tako kažu psiholozi i psihijatri. O tome govore filmovi i
romani. Nevjerojatno je kako se ponekad očituju očaj i strah.
Jedan psihijatar mi reče: "Nemate pojma koliko mladeži
dolazi u moju ordinaciju!" Ipak se većina ne pita odakle
dolaze očajanje i strah, već ih se pokušavaju riješiti pomoću
alkohola i droge. Mnogo bi bolje bilo suočiti se s istinom!
To da se u dubini ljudskog srca krije očaj, nije suvremeno
otkriće. Nevjerojatno je da su pisci Biblije to tvrdili prije
skoro tri tisuće godina. No, osim dijagnoze, Biblija nam
otkriva i razlog zbog čega je tako. Biblija kaže da smo od
Adamova pada u grijeh udaljeni od Boga i da otada živimo
izvan svog elementa - a Bog je naš prirodni element u kojem
trebamo živjeti! Biblija još kaže da se mi, ustvari, bojimo
Božjeg suda i odgovornosti za vlastite živote. Ali najvažniji
uzrok dubokog očaja našeg srca ipak ostaju naši grijesi, naša
krivica pred Bogom. To je najveći problem našeg života,
problem koji ne možemo sami riješiti. Toga smo itekako
svjesni. Zato u našim srcima i postoji takav očaj.
Trebamo li oproštenje grijeha? Naravno da trebamo! Ništa
ne trebamo toliko kao oproštenje grijeha! - A što je grijeh?
Grijeh je sve što nas odvaja od Boga. Mi smo se rodili kao
grešnici. Dopustite da opet uzmem jedan primjer:
124

Dijete rođeno u Engleskoj za vrijeme Drugog svjetskog rata
sigurno nije imalo ništa protiv nas Nijemaca, ali je pripadalo
protivničkoj strani. Tako smo i mi, po naravi, rođeni na strani
koja je protivna Bogu - na ovome svijetu. Time smo od samog
rođenja odvojeni od Boga. Od tada smo se još više odijelili
od Boga; time što smo između njega i sebe podignuli zid
svojih grijeha. Svako kršenje Božjih zapovijedi je kao jedna
cigla koju dodajemo tom zidu. Stoga je grijeh neugodna
stvarnost s kojom živimo.
Moram vam ispričati kako sam postao svjestan da je grijeh
strašna stvarnost i da se ni jedan grijeh ne može ispraviti.
Imao sam divnog oca s kojim sam bio u jako dobrim odnosi-
ma. Jednog sam dana bio u sobici u potkrovlju i učio za ispit,
kad se odozdo začu poziv: "Wilhelme!" Provirivši kroz pro-
zorčić upitah oca koji me zvao: "Što se dogodilo? Gdje gori?"
- "Moram poći u grad", reče mi. "Hoćeš li sa mnom? U
društvu je ljepše!" - "Ali, tata," rekoh mu, "upravo učim za
ispit. Sad mi se baš ne ide." - "Onda idem sam", odgovori mi
otac.
Četrnaest dana nakon toga bio je mrtav. Tada je u nas još
vladao običaj da mrtvac do pokopa ostane u kući. Mi sinovi
ostali smo bdjeti pokraj otvorena lijesa. Bila je tiha noć. Svi
su spavali, a ja sam ostao sjediti kraj otvorena lijesa. Odjed-
nom se sjetih kako me prije dva tjedna otac zamolio da ga
pratim u grad - a ja sam ga odbio! Pogledah ga i rekoh: "Ah,
tata, moli me još jedanput! Ako hoćeš, ići ću i sto kilometara
s tobom!" Njegova su usta ostala zatvorena. Odjednom sam
shvatio: taj moj mali propust je strašna stvarnost. Da na
raspolaganju imam cijelu vječnost, ne bih to mogao ispraviti.
Što mislite, koliko je grijeha u našim životima, koliko pro-
pusta?! Kako da budemo radosni kad nas grijesi i propusti
neprekidno pritišću? Bez oproštenja grijeha ne možemo biti
zadovoljni u životu! - A kad umremo? Kako će biti onda?
Želite li ponijeti svoje grijehe sa sobom u vječnost? Često sam
razmišljao kako će biti sa mnom. U mojim je godinama
sasvim prirodno razmišljati o tome. Za sada me još zadržava
125

jedna draga ruka, ali dolazi trenutak kada ću je morati ispu-
stiti. U tom će trenutku brod mog života u tišini doploviti
pred Boga - pred njegovo lice!
Vjerujte mi, to je upravo tako, odjednom se nađete pred
njim! Sa svim svojim grijesima, sa svim svojim propustima,
pojavite se pred živim, svetim Bogom! Zaprepastit ćete se kad
otkrijete: "Pa sa sobom sam donio sav svoj grijeh i sve svoje
propuste!" - Trebamo li oproštenje grijeha? Ne postoji ništa
na ovome svijetu što bi nam trebalo više od oproštenja grije-
ha! Ono nam je potrebnije od svagdanjeg kruha!
2. Gdje ga mogu pronaći?
Svoju pogrešku s ocem više nisam mogao ispraviti. Razumi-
jete li to? Mi nikako ne možemo ispraviti svoju krivicu!
Posljedice naših pogrešaka ostaju pred Bogom! Učinjeno je
nešto što će trebati platiti!
Isusov učenik Juda prodao je svog Spasitelja za trideset
srebrnih novčića. Kada je vidio stoje učinio, sve mu je postalo
jasno: "Pogriješio sam. Uzmite natrag svoj novac. Želim sve
popraviti!" Slegnuli su ramenima i odgovorili mu: "Što se to
nas tiče? To je tvoja stvar!" I vi se možete obratiti kome
hoćete, ali će vam svatko odgovoriti: "To je tvoja stvar!"
No je li moguće da nam grijesi i propusti budu izbrisani i
oprošteni? Gdje to postoji? Tko nam može dati oproštenje
grijeha? - Dragi prijatelji, na to nam pitanje odgovaraju svi
Božji ljudi iz Biblije. Od Knjige Postanka do Otkrivenja,
biblijska je poruka jasna - oproštenje grijeha postoji! - Gdje?
Pođite opet sa mnom od jeruzalemskih vratiju do brda Gol-
gote. Ne obazirite se na okupljenu gomilu, niti na dvojicu
razbojnika. Ne obazirite se na rimske vojnike, pogledajte
čovjeka raspeta na srednjem križu. Tko je taj čovjek u sredini?
On nije čovjek poput nas. Jednom je stajao pred okupljenom
svjetinom i rekao im: "Tko mi može dokazati kakvu krivnju?"
Tada se nije našao nitko tko bi mu se usudio reći riječ. To se
ne bi usudio pitati ni jedan od nas. Tada su ga odveli pred
rimskog upravitelja Pilata i židovsko Veliko vijeće. Ni oni
126

nisu našli ništa za što bi ga osudili. - On nije jedan od nas.
Njemu ne treba oproštenje grijeha. A ipak je visio na križu?!
Tko je taj čovjek? On ne potječe iz našega svijeta, već je došao
iz jedne druge dimenzije, iz Božjeg svijeta. Ja govorim o Isusu,
Sinu Božjem. On visi na križu!? - Zašto? - Zbog koga?
Dragi prijatelji, Bog je pravedan. On mora kazniti grijeh.
On je naše grijehe stavio na Isusa, svoga Sina, i na Isusu ih
osudio. - "Kazna je bila na njemu radi našega mira!" To je
najveća poruka Biblije: Isus je umjesto nas podnio Božju
kaznu za grijehe da bismo mi mogli imati mir! Eto, tu je
oproštenje grijeha!
Gdje se mogu riješiti svojih grijeha? Gdje mogu dobiti mir
s Bogom? - Pod križem! - "Krv njegova Sina, Isusa Krista,
čisti nas od svakoga grijeha." Neka nam Bog pomogne da
prihvatimo tu činjenicu!
Iz tiska je izišla zanimljiva knjiga Amerikanca Williama L.
Hulla. Bio je to pastor koji je trinaest puta posjetio višestru-
kog ubojicu Adolfa Eichmana dok je ovaj bio u zatvoru. U
ćeliji je vodio duge razgovore s njim i pratio ga do vješala,
gdje je smaknut. Bio je nazočan čak i kada je njegov pepeo
bačen u Sredozemno more. Sadržaj svojih razgovora s Ei-
chmanom objavio je pod nazivom "Bitka za dušu". Na počet-
ku knjige piše: "Moj je cilj bio spasiti tog strašnog grešnika
da ne ode u pakao. Potresno je kako je taj čovjek koji je,
sjedeći za svojim pisaćim stolom, poslao u smrt milijune i
uvukao svijet u užasnu patnju, do posljednjeg trenutka govo-
rio: 'Ne trebam nikoga tko bi umro za mene. Ne treba mi
oproštenje grijeha. Ja to ne želim.'"
Želite li i vi ići Eichmannovim stopama i umrijeti na takav
način? - Ne? Ako ne želite, tada se svim srcem obratite Isusu,
Sinu Božjemu, koji nam jedini na svijetu može oprostiti
grijehe; koji je umro za to da bi svojom smrću platio sve što
smo mi skrivili!
Tijekom tih razgovora s Eichmannom, pastor Huli se bojao
ponuditi mu spasenje po krvi Isusa Krista. Može li, ustvari,
127

takav čovjek dobiti oproštenje grijeha? - Da! - "Krv Isusa
Krista, Sina Božjega, čisti nas od svih grijeha", ali ga ja moram
upoznati, zamoliti ga za oproštenje i čvrsto prihvatiti činjeni-
cu da je on platio za njih na križu. Tada će biti kao što kaže
pjesma: "Dragocjena Kristova krv, od grijeha čisti me!"
Biblija donosi brojne ilustracije da bi nam objasnila kako
raspeti i uskrsli Gospodin Isus oprašta grijehe. (Nadam se da
znate kako Isus nije ostao u grobu, nego je uskrsnuo nakon
tri dana.) Uzmite za primjer jamca. Jamac je čovjek koji jamči
da će platiti moj dug ako ga ne budem mogao podmiriti.
Netko mora platiti! U životu je uvijek tako, dug ne ostaje
nenaplaćen-netko ga uvijek mora platiti! Za svaki grijeh koji
u životu počinimo, obvezni smo Bogu. Biblija kaže: "Plaća za
grijeh jest smrt." Bog zahtijeva da životom platimo za svoje
grijehe. No tada dolazi Isus i odlazi u smrt za naše grijehe da
bismo mi mogli imati život. On je naš jamac pred Bogom.
Preostaje vam samo dvoje: ili ćete sami platiti za svoje grijehe
-	u paklu; ili ćete doći k Isusu i reći mu: "Gospodine Isuse,
želim prihvatiti da si ti platio za moje grijehe!"
Ernst Gottlieb Woltersdorf u jednoj pjesmi reče: Ostadoh
bez riječi... / tad jamac se pojavi I što grijehe mi ponese. I Dug
moj preuze na se /i cijelog ga isplati. / Od hrpe grijeha Ine osta
ni truni
Ta se istina može lijepo prikazati biblijskom slikom otkup-
nine. Zamislite čovjeka koga su uhvatili trgovci robljem. On
ne može otkupiti sama sebe. Tada na tržnicu robova dođe
ljubazni gospodin i spazi izložene robove. Srce mu zakuca
jače i on upita: "Koliko vrijedi ovaj rob? Želim ga otkupiti da
bude slobodan!" Od kojeg će trenutka taj rob biti slobodan?
-	Od trenutka kada za njega bude isplaćen i posljednji novčić.
Gospodin Isus je na Golgoti platio i posljednji novčić! Ono
što vam preostaje jest prihvatiti to i reći: "Gospodine Isuse,
stavljam pred tebe sve svoje grijehe i vjerujem da si ti platio
za svaki moj grijeh." - Isus otkupljuje! Isus oslobađa robove!
Philipp Friedrich Hiller pjeva: Grijesi su oprošteni I To riječ
je života I izmučenu duhu. /Jesu, u Isusovo ime!
128

Biblija donosi nove i nove slike, jedna od njih je i slika
pomirenja. I najzaostaliji divljak zna da mu je potrebno po-
mirenje. Zbog toga u svim religijama postoje svećenici koji
prinose nekakvu žrtvu pomirnicu. Ali Bog poznaje i priznaje
samo jednu Žrtvu pomirnicu: "Evo Jaganjca Božjeg koji
oduzima grijehe svijeta!" Mnogi su svećenici prinijeli velik
broj žrtava, no Isus je svećenik koji pomiruje s Bogom! On je
i žrtva po kojoj je moguće pomiriti se s Bogom. Samo nas on
može pomiriti s Bogom!
Albert Knapp u jednoj pjesmi reče: Vječno pred očima mi
prizor I kako on, ko'tiho janje, /krvav sav i blijed, Inadrvukriža
visi tam'.../1 na me pomisli Ikad kriknu: 'Svršeno je'!
Sljedeća biblijska slika je pranje. Jedan je kršćanin napisao
drugome: "On nas uzljubi i svojom nas krvlju opra od naših
grijeha." Poznata vam je priča o izgubljenom sinu koji na
koncu završava u prljavštini - među svinjama. - Koliko je
samo ljudi završilo među svinjama! Na to se može reći samo:
šteta za njih! - Ali izgubljeni sin je došao k sebi i otrčao,
onakav kakav je bio, kući, u očev zagrljaj. On se nije prvo
okupao, kupio odijelo i nove cipele. Došao je onakav kakav
je bio. Tada ga je otac očistio i dao mu novo odijelo. Mnogi
misle da se prvo moraju popraviti pa tek onda postati kršćani-
ma. To je katastrofalna zabluda. K Isusu moramo doći ovakvi
kakvi jesmo: prljavi. A kako je samo prljav i jadan naš život!
- Dođite k Isusu onakvi kakvi jeste! On će vas oprati i bit ćete
čisti! On će učiniti sve novo! - "Krv Isusa Krista, Sina Božje-
ga, čisti nas od svakoga grijeha." Tako to svjedoči apostol
Ivan. Tim riječima možemo i mi posvjedočiti!
Ne mogu vam sada navesti sve biblijske slike. Mislim da bi
bilo mnogo bolje da sami počnete čitati Bibliju, tako da bolje
upoznate divnu poruku o oproštenju grijeha.
Kako biti sretni u životu ako nas neprestano pritišću naši
grijesi i prijestupi? To ne možemo postići sve dok se ne
riješimo tog tereta, a tereta grijeha mogu se riješiti samo kad
pronađem Isusa i kroz iijega doživim oproštenje grijeha!
Tada nestaju naši strahovi i onaj duboki očaj koji nas je do
129

tada ispunajavao. Kada primite Isusa, bit će vam kao da ste
izišli iz mračnog podruma straha na proljetno svjetlo Božje
milosti. To je ono što vam želim od sveg srca!
Dakle, trebamo li oproštenje grijeha? Naravno! Gdje ga
možemo dobiti? Kod Isusa: raspetog i uskrslog Spasitelja!
3. Kako dobiti oproštenje?
Sada, nadam se, neki od vas misle: "To je prava stvar!
Zasigurno je predivno imati oproštene grijehe! Ali, kako doći
do toga? Ni jedne novine ne izvješćuju o tome, ni jedan
suvremeni roman ne donosi nešto o toj temi, pa ni u filmovi-
ma još ne vidjeh da bi se govorilo o tome. Kako doći do toga?"
Da, zaista, kako doći do toga? Tu ni jedan drugome ne
možemo biti od velike pomoći. Najbolje da još danas po-
tražite neko tiho mjesto i zazovete Isusa. - On je uskrsnuo i
danas je živ! - U Bibliji su oni koji su postali vjernicima,
opisani ovim riječima: "...svi koji su zažvali Isusovo ime".
Učinite i vi to: pozovite Isusa! - Je li vam poznat izraz
'nazvati'? Naziva se telefonom. A jeste li znali da vi imate
izravnu vezu s Isusom?! Ta je veza već dugo mrtva! Imate
izravnu vezu s Isusom, a možda je još nikada niste koristili!
To je žalosno! - Pozovite ga sada! Ne trebate dugo birati broj.
Recite samo: "Gospodine Isuse!" - i on je već na liniji. On je
već tu! To je ono što nazivamo molitvom!
A što reći? Jednostavno mu recite sve što vam je na srcu!
Recite mu: "Gospodine Isuse! U grešnim sam odnosima s
jednim muškarcem. Ne mogu se sama osloboditi grijeha u
kojem živim. Ne mogu više živjeti u grijehu, pomozi mi,
molim te!" - "Gospodine Isuse! Teško mije preživjeti mjesec
s plaćom koju zaradim na ovom radnom mjestu. Ne znam
kako drugi uopće mogu preživjeti. Ne mogu više izdržati tu
neizvjesnost. Molim te, pomozi mi!" - "Gospodine Isuse!
Nevjeran sam ženi. Ne mogu se popraviti. Gospodine Isuse,
pomozi mi!"
Razumijete li to? Na toj liniji Isusu možete povjeriti ono što
ne možete ni jednom čovjeku. On vas sluša. Olakšajte se! To
130

je pravo oslobođenje. Recite mu sve svoje grijehe. Upitajte
ga: "Gospodine Isuse, onaj župnik Busch reče da tvoja krv
čisti od svih nečistoća. Je li to istina?" - Recite mu to.
Nazovite ga još danas. Počnite razgovarati s Isusom putem
linije koja se tako dugo nije upotrebljavala. Ostanite stalno
na vezi! Vi možete razgovarati s njime. Pridružite se ljudima
koji su "zažvali ime Isusovo"! - "Da," reći ćete, "sve ću mu
reći, ali neću čuti ni riječi od njega!" - Mogu vam reći da se
varate! - Pazite, sada ću vam reći na kojoj liniji trebate
govoriti s njim. Nabavite Novi zavjet i čitajte ga. Kasnije
čitajte Stari zavjet. Ali nemojte s njime započeti, pretežak je
za početak. Počnite s Novim zavjetom, s Ivanovim evanđe-
ljem. Tada čitajte Lukino evanđelje. Čitajte evanđelja kao što
čitate novinska izvješća. Tada ćete shvatiti: "Pa to on govori!"
- Po tome se Biblija razlikuje od ostalih knjiga, po tome što
nam putem te linije govori živi Gospodin!
Jedan mi je čovjek rekao: "Kada želim čuti Boga, odem u
šumu." Ja mu na to odgovorih: "To je glupost! Kad ja idem u
šumu tada slušam šum lišća, pjev ptica i žubor potoka. To je
prekrasno. Ali mi šuma ne može reći jesu li moji grijesi
oprošteni, kako zadobiti čisto srce i jesam li u Božjoj milosti.
To mi Bog može reći jedino kroz Bibliju."
Odvojite barem petnaest minuta na dan za Isusa. Tada ga
zazovite i sve mu recite: "Gospodine, danas imam toliko toga
važnog obaviti. Sam to ne mogu privesti kraju." - Shvaćate
li? Recite mu baš sve! - Tada otvorite Novi zavjet i pročitajte
pola poglavlja. - "Gospodine Isuse! Sada ti govori!" Odjed-
nom će vam Bog poslati svoju riječ. Reći ćete sami sebi: "Pa
to je za mene!" - Podcrtajte to. Najbolje da sa strane napišete
i datum.
Jedanput sam, još kao mladić, posjetio jednu veliku obitelj.
Na glasoviru u salonu stajala je Biblija. Uzeo sam je u ruke i
prolistao. Mnogi su stihovi bili označeni crvenom i zelenom
bojom, a pokraj njih ispisani datumi. Tada upitah: "Kome
pripada ova Biblija?" - "Našoj Emi", rekoše mi ukućani.
Pogledah Emu - i oženih se njome! Takvu sam djevojku htio
131

za ženu! Djevojku koja je prihvatila da Isus govori s nama
putem te linije i nikako drukčije.
Pozli mi kad vidim kako se danas mnogi svađaju oko Biblije.
Kažu: "I Bibliju su napisali samo ljudi" i još kojekakve glu-
posti. Već mi je to dosadno slušati.
U Prvom svjetskom ratu neko sam vrijeme bio telefonist.
Tada još nismo imali bežičnu vezu, već male uređaje poveza-
ne žicom. Jednoga dana morao sam do promatračnice na
nekom brdu. Ondje još nije bilo nikakva zaklona pa sam legao
na tlo dok sam spajao žice. Tada je preko brda naišao lakše
ranjeni vojnik. Viknuh mu: "Čovječe, lezi! Otkrili su nas!
Uskoro će zapucati!" On se bacio na tlo, dopuzao do mene i
rekao mi: "Lakše sam ranjen; sada ću kući na oporavak... hej,
pa ti imaš stari aparat!" - "Da," promrmljah, "stari model."
-	"I kontakti su mu oštećeni!" - "Da," potvrdih, "i kontakti
su mu oštećeni." - "Gle, pa tu mu nedostaje jedan dio!" reče
on, a u meni zakipi. - "Začepi! Nemam vremena slušati tvoje
kritiziranje! Moram uspostaviti vezu!"
Isto je i s Biblijom. Ja želim slušati Isusov glas, a onda dođu
neki i govore: "I Bibliju su napisali samo ljudi!" Na to mogu
odgovoriti jedino: "Umuknite! U njoj ja slušam Isusov glas!"
-	Ne dajte da od vas prave budale! Isus nam govori putem te
linije! Tražite društvo takvih koji žele ići istim putem!
Razgovarajući s ljudima velim im sve to, a oni uvijek reagi-
raju riječima: "Ah, to je za stare bakice. U crkvama su sami
starci." Zato se radujem što sam u posljednjih trideset godina,
tijekom kojih sam bio pastor za mladež, upoznao mnoge
mlade koji vam mogu potvrditi sve ovo što sam vam ispričao:
da postoji oproštenje grijeha; da je moguće razgovarati s
Isusom i da on odgovara. Potražite zajedništvo s takvima koji
su također imali doživljaje s Isusom. Lako je pronaći ljude
koji zajedno s Isusom žele ići putom koji vodi u Nebo.
I sada Isus stoji pred vama i govori vam: "Dođite k meni svi
koji ste umorni i opterećeni jer vas grijesi i prijestupi nepre-
stano pritišću. Ja ću vam dati odmor! Ja vam mogu podariti
oproštenje grijeha!"
132

Kako uživati u životu kad mi drugi
idu na živce?
Mislim da ćemo se svi složiti kako nam u svakodnevnom
životu ljudi često "idu na živce". Rijetki su dani kada nas
nitko ne iritira. Usudio bih se i reći da ne postoji čovjek kome
drugi ne "idu na živce". To je nešto uobičajeno među ljudima.
Nemojte misliti da samo nas živciraju drugi - i mi idemo
drugima na živce! Nisam li u pravu? O da, mi idemo jedni
drugima na živce! No, ne svi. Moja mi žena, na primjer, neide
na živce; ali postoje drugi koji me zaista iritiraju. -1 vas? Pa
naravno!
I tako jedni druge mučimo: u obitelji, u susjedstvu, na poslu
- čak i u kršćanskim krugovima idemo jedni drugima na živce.
Cijeli svijet pati od "ideš-mi-na-živce" sindroma. Ima takvih
koji bi mogli reći: "Ne bih imao nikakvih problema u životu
kad pokraj mene ne bi bio taj i taj!" Tada taj drugi nije samo
trn u oku, nego trn u životu. I zato trebamo razmišljati o
pitanju: "Kako biti zadovoljan u životu kada nam drugi idu
na živce?"
Dragi prijatelji, to je inače samo dio jednog mnogo većeg
problema od kojeg pati čovječanstvo. To je kao kad netko
kašlje, a zapravo ima ozbiljnu infekciju na plućima. Tu ne
pomažu bomboni za iskašljavanje. Takva se osoba mora pod-
vrgnuti temeljitim pretragama i drukčijoj terapiji! Mislim da
je ta slika dovoljno jasna za objašnjenje te pojave. To što jedni
drugima "idemo na živce" samo je znak da nešto ne valja s
čovječanstvom. Razlog za to je mnogo dublji nego kad, na
primjer, kažemo da je naša susjeda "malo nepristojna". Stoga
želim tu pojavu postaviti u njezine prave okvire. Želim vam
pokazati da je "ideš-mi-na-živce" sindrom, simbol bolesti
čovječanstva.
133

1. Svijet u kojem živimo
Svoj svjetonazor dugujem Bibliji i nalazim da je jedino ona
dostojna da na njoj temeljim nešto tako važno.
Biblija kaže: Bog je stvorio svijet koji je bio savršen. Adamu
Eva nije išla na živce, kao ni Adam Evi. U novostvorenom
svijetu vladao je potpuni sklad. Ni živi Bog nije išao ljudima
na živce; naravno, ni oni njemu. Svi su živjeli u skladu: Bog i
ljudi, kao i ljudi međusobno. Tada još nije postojao nikakav
jaz. Ali prema biblijskom izvješću, na početku ljudske povi-
jesti zbila se užasna katastrofa. Biblija to naziva čovjekovim
padom. Rečeno je da je čovjek bio podvrgnut kušnji. On,
naime, nije smio okusiti plod s određenog stabla u Edenskom
vrtu. Bog mu je zabranio, ali njemu to nije dalo mira. Mogao
je birati i izabrao je zlo - neposlušnost. Kušao je zabranjeno
voće. U tom trenutku je sve propalo: čovjek je pao u grijeh i
dotadašnji divni svijet se izmijenio. Bog i ljudi prekinuli su
međusobne odnose. Bog je istjerao čovjeka iz raja i na ulazu
postavio kerubina s plamenim mačem da čuva pristup stablu
života. Od tada smo i mi odvojeni od Boga. Od tada mi idemo
Bogu "na živce", a Bog nama. Pokušajte razgovarati s ljudima
o Bogu. Začas će postati nervozni: "Prestani s tom temom!
Čak ni ne znamo postoji li Bog!" - Između Boga i nas je
nepremostiva provalija!
Tog su se trenutka raspali i dobri odnosi među ljudima, što
se ubrzo iskazalo na djeci Adama i Eve. U to doba ljudi su
počeli ići jedni drugima "na živce".
Bijahu dva brata. Često se događalo da upravo braća teško
podnose jedan drugoga. Kajin i Abel, braća o kojoj govorimo,
bili su vrlo različiti. Jednog je dana Kajin, zemljoradnik,
kopao u polju. Putem naiđe Abel. Mogu zamisliti kako se u
Kajinu sve okrenulo: "Ne mogu više gledati ovog slabića!"
Abel mu priđe i reče nekoliko riječi. Kajin podiže motiku i
udari njome u lice koje je toliko mrzio. Došao je k sebi tek
kada mu je brat beživotno ležao pod nogama.
Dragi prijatelji, svi smo mi civilizirani i ne ubijamo jedni
druge motikama. Ali kada čitate novine, vidjet ćete da se
134

takvo što ipak događa. Sjetite se samo velikih suđenja naci-
stičkim ratnim zločincima. U osnovi je to isti onaj Kajinov
grijeh - mrzim ljude! I tako su poubijali stotine tisuća ljudi!
Kajin je došao k sebi ugledavši pred sobom mrtvog Abela.
Malo se uplašio. No brzo se dosjeti: iskopao je jamu i u nju
dovukao leš, prekrio ga zemljom, osvrnuo se i zaključio da ga
nitko nije vidio. - Mi, ljudi, često mislimo da se ono što nitko
nije vidio, nije ni dogodilo. Što mislite koliko samo mračnih
i stravičnih priča nose ljudi u svojoj nutrini!
Kajin je pobjegao s mjesta zločina. Postalo mu je neugodno
i zabrinuo se. Odjednom začu kako ga netko zove po imenu:
"Kajine!" - "Tko bi to mogao biti?" pomisli. - "Kajine!" Koža
mu se naježila. Odjednom je shvatio tko ga zove: živi Bog! On
je bio ondje kad je ubio Abela! On je sve vidio! - "Kajine!!!
Gdje ti je brat Abel?" - No Kajin se još nije namjeravao
predati: "Nisam ja dadilja svom bratu Abelu! Trebam li ja biti
čuvar svome bratu?" - "Kajine," reče Bog, "krv brata tvoga iz
zemlje k meni viče!"
Ova pripovijest savršeno jasno pokazuje kako je s čovjeko-
vim padom u grijeh sve propalo. Veze među ljudima su
pokidane: jedni drugima idemo na živce. Odnosi između
Boga i čovjeka su uništeni. Bog je išao Kajinu na živce, baš
kao što i danas ide mnogima na živce. Ali svojih se bližnjih ne
možemo riješiti, kao što se ne možemo riješiti ni Boga! Takav
je svijet u kojem živimo!
2. Riječi ne pomažu
Točno, tu ne pomaže razgovor. Posebno je od slabe pomoći
razgovor o "dragome Bogu". Između Boga i nas je zid, bolje
rečeno - provalija. Za rata, kada je zajedno s pola Essena
gorjela i moja kuća, jedna žena navali na mene vičući: "Kako
vaš Bog može to dopustiti?" Odgovorili joj: "Moj Bog to
može. Možda je Bog vaš neprijatelj!"
Od pada u grijeh odnosi između Boga i čovjeka su razoreni!
Odvojeni smo od Boga i od ljudi. I to je pravi razlog zašto
nam ljudi idu na živce. Ako imate susjedu koja vam ide na
135

živce, tada to potječe od čovjekova pada u Edenu. To znači
da smo mi pali ljudi i da smo odvojeni od Boga. Tu ne pomažu
nikakvi razgovori ni dobri savjeti.
Nedavno sam bio na švicarskoj granici. Ondje je izvješen
lijep plakat s porukom: "Zajedno je bolje!" Pročitavši to,
pomislih: "Naravno! Ali mi plakat neće nimalo pomoći kada
mi netko 'ide na živce!' " - Ili poruka koju sam također vidio
na jednom plakatu: "Budite ljubazni prema drugima!" Ame-
rikanci pak posvuda vješaju plakate na kojima piše: "Keep
smiling!" - "Smiješi se!" no to nimalo ne pridonosi da bi se
nešto u osnovi promijenilo u ljudskim odnosima! Nisam li u
pravu? - Ne, ne, riječi ne pomažu!
Sjećam se kako sam još kao mladi student teologije često
posjećivao jednu obitelj u kojoj su svi rođaci bili u međusob-
noj zavadi. Živjeli su u istome selu, ali su bili potpuno razje-
dinjeni. Na moje veliko iznenađenje, jedne sam ih večeri
uspio sve okupiti. Mnogim lijepim riječima poticao sam ih na
prekid neprijateljstava. Do jedanaest sati navečer svi su se
pomirili i pružili jedni drugima ruke. Bio sam tako sretan da
sam sebi rekao: "Ti ćeš postati vrijedan pastor, dobro si
započeo."
Radosno sam otišao kući i tu noć posebno dobro prospavao.
Drugog jutra sreo sam jednu ženu od onih što su se pomirili
prethodne večeri i rekao joj: "Kako je sinoć bilo lijepo!" -
"Lijepo?" začudi se ona mojim riječima. "Zar ne znate što se
dogodilo?" Problijedio sam: "Što se dogodilo?" - Kada su se
vraćali kućama, ponovno su se posvadili. Ta nova svađa bila
je gora od one prethodne! - Smiješno vam je? Meni nije bilo
smiješno. Odjednom sam shvatio užasnu ozbiljnost čovjeko-
va pada zbog kojeg smo u sukobu s Bogom i jedan s drugim.
Ne, tu ne pomažu nikakvi razgovori.
Često mi pišu: "Dragi gospodine pastore, u tom i tom mjestu
imam rođake koji žive u međusobnoj zavadi. Biste li ih posje-
tili?" Takve prijedloge najčešće odbijam jer dobro znam kako
nema koristi otići i pokušati ih miriti. Sjetite se samo ljudi
koji vama idu na živce. Mogao bih vam dugo pričati o tome
136

što da učinite, ali bi to bilo bez ikakve koristi. To je tragično,
iako je, kad malo bolje razmislimo, upravo smiješno.
Opet sam tako jednom posjetio neku obitelj. Sjedio sam s
domaćinom kada je ušao njegov sedamnaestogodišnji sin:
neuredan, u iznošenim trapericama, poduže kose... Primije-
tio sam da otac samo što nije eksplodirao. - "Pogledajte ga!"
reče. "Samo ga pogledajte!" Otac je inače bio vrijedan i
pošten službenik. Možete zamisliti kako se u njemu sve okre-
nulo kad je ugledao tog svog "huligana".
Ili uzmimo, na primjer, jednu dragu majku, kršćanku, koja
je pomalo staromodna i vrlo stroga. - Kći joj se našminkala.
- "Kako mi ide na živce!" veli majka za kćer. - "Kako mi ide
na živce!" rekla je kći za majku.
Nije li posvuda tako? Sreo sam čovjeka koji se rastajao od
žene. Rekao sam mu: "Znate li da je razvod grijeh?" - "Go-
spodine pastore! Ide mi na živce kako moja žena srče juhu!"
odgovori on. - Nalazite li da je to smiješno? Ja mislim da je
to strašno! Možda mislite: "To su sitnice?" - Sitnice? To su
pokazatelji da je u doba Adamova pada svijet otpao od Boga
i da mi sada živimo u palom svijetu - kao ljudi bez Boga!
To "ideš-mi-na-živce", ponekad može izgledati vrlo ružno.
Poznajem jednu mladu djevojku iz Essena koja boluje od
multiple skleroze i koja je potpuno paralizirana zbog te
strašne bolesti. Stanuje u jednoj maloj kući. U stanu do nje
živi neki objesni mladić koji svake večeri od pola osam do
jedanaest sati gleda televiziju i to uz najjaču glasnoću. Jadna,
bolesna djevojka mora slušati te zvukove koji joj dolaze kroz
tanak zid koji dijeli njihove stanove. Već je molila čovjeka:
"Molim vas, stišajte malo televizor!" no klipan je stavio još
glasnije. Zamislite to! Tako je išlo iz godine u godinu, iz
večeri u večer, iz sata u sat. - Takve smo mi zvjeri! Da, baš
zvjeri! Možete li zamisliti kako je jadnici taj čovjek išao na
živce? I njemu je, naravno, djevojka išla na živce. Vodili su
neprekidnu borbu kroz zidove, borbu koja im je život učinila
neizrecivo teškim!
137

Jednom sam morao pripremiti sto pedeset firmanika. Počeo
sam tako što sam ih posjećivao u domovima. Živjeli su u
unajmljenim kućama. U prvog bijaše svađa u kući, u drugog
svađa u kući, u trećeg svađa u kući... Jednoga dana, tijekom
pouke, rekoh neka ustanu oni kod kojih nema svađe. Ustalo
je samo troje ili četvero. - "Jao," rekoh, "pa zar je u svih
ostalih svađa?" - "Da", bijaše odgovor. - "Kako to da u vas
nema svađe?" upitah ih. - "Mi živimo sami!" odgovoriše.
Tako stoje stvari. I kako onda biti sretan i zadovoljan,
stvarati i privređivati, uza sve te napetosti i nervozu u kojoj
živimo! Boli nas kada nam nešto padne na nogu, ali kada nam
tko neprestance ide na živce, tada je to nepodnošljivo.
3. Bog nam želi pomoći!
Kada vam ne bih imao reći ništa drugo od prije rečenog, ne
bi bilo smisla ni započinjati ovu temu. Ali imam jednu nevje-
rojatnu novost za vas: u svoj toj kaljuži nervoze, napetosti i
međusobnih netrpeljivosti, pojavljuje se Bog sa svojim bez-
graničnim milosrđem. Čitav ovaj jadni svijet leži razgolićen
pred očima Božjim, ali Bog ne ostaje po strani, on nam želi
pomoći. On dolazi na čudesan način. To je poruka Biblije,
poruka koja oduzima dah. Bog je srušio zid koji stoji između
njega i nas i došao k nama u osobi Isusa Krista!
Kada ljudi današnjice odbacuju evanđelja kao nepotrebna,
tada to ne znači da su zaista nepotrebna, nego je to još jedan
dokaz ljudske gluposti. - Zašto? - Zato što je Isus naša jedina
šansa! Što bi još Bog trebao učiniti, osim što je srušio zid koji
nas je odvajao od njega i dao nam svoga Sina koji nas može
osloboditi od ovog neprirodnog načina života? Kada se u
našem životu pojavi Sin Božji, situacija se potpuno mijenja!
a) Isus nam daruje mir s Bogom
Htio bih naglasiti: u Isusu je sve povezano. Isus nije bio
poput nas, odvojen od Boga. Isus je Sin Božji. Nedavno mi je
netko rekao: "Isus je bio čovjek kao i mi, ništa više od nas,
osim što je bio osnivatelj religije." Ja mu odgovorih: "Vi očito
mislite na neku drugu osobu. Ja govorim o onome koji je
138

rekao: 'Vi ste ovosvjetski, ja sam s Neba.'" - Da, ja govorim
0	njemu, o Sinu živoga Boga koji je jedinstven i potpuno
različit od nas; božansko biće koje je došlo na ovaj izgubljeni
1	prokleti svijet. On nije odvojen od Boga. Njemu nitko ne ide
na živce. Njemu ni Juda, koji ga je izdao, nije išao na živce.
Isus je do kraja ljubio Judu! Želio bih da Isusov život gledate
s ovog gledišta: njemu nitko nikada nije išao na živce!
U Novom zavjetu je opisana prekrasna večera koju je Isus
posljednji put pred smrti blagovao zajedno sa svojim učeni-
cima. Vjerojatno vam je poznato da u to doba na Istoku nisu
sjedili za stolom kao mi danas, već su ležali na tepisima oko
niskog stolića. Ne mogu si nikako predočiti kako su pritom
mogli jesti. U svakom slučaju mi danas ne bismo mogli jesti
ležeći i pritom koristiti nož i vilicu. Ali oni su jeli ležeći. Prije
no što bi polijegali oko stola, izuli bi sandale i oprali noge.
Učenici su toga dana dugo hodali s Isusom. Navečer su bili
jako umorni pa su samo skinuli sandale i polijegali po podu.
Mogu zamisliti kako je Petar pogledao Ivana i dao mu znak
okom: "Netko mora donijeti vodu i spužvu i oprati nam noge.
Ti si najmlađi pa bi to mogao učiniti! Ide mi na živce kako se
ti, Ivane, uvijek želiš izvući!" Ivan je slegnuo ramenima i
pomislio: "Taj Petar mi već ide na živce. Uvijek se okomljuje
na mene jer sam najmlađi. Mogao bi jednom i Jakov donijeti
vodu i spužvu i oprati nam noge!" A Jakov pomisli: "Zašto
bih ja to morao? Ja sam od onih koje Isus najviše ljubi. Neka
Matej to učini!" U tom su trenutku jedan drugome počeli ići
na živce, jer se svaki ugibao onome što je trebalo učiniti.
Tada je ustao Isus. Učenici su se zapanjili: "Neće valjda
on?!" - Da, on će to učiniti. Vratio se opasan ubrusom poput
sluge, s posudom vode i spužvom - i oprao noge svakom
učeniku. - I Judi! I Petru! I Ivanu! I Jakovu! I Mateju! Ja bih
još dodao: i meni! - To je Isus! U njemu je silni Bog, a on ipak
ljubi svakoga, pa i najmanjeg čovjeka.
Moram vam predočiti Isusa onako kako ga ja vidim, kako
visi na Golgotskom križu! Htio bih da vas mogu odvesti do
tog brdašca nedaleko od jeruzalemskih vratiju, gdje buci
139

svjetina; gdje stoje rimski bojovnici s kopljima u rukama, a
ponad glava im se uzdižu tri križa. - Onog na srednjem križu
vam želim predstaviti! Onog s krunom od trnja! Dragi prija-
telji, na tom prokletom križu on umire za vas da bivaš izbavio
iz ove bijede gdje drugima idete na živce; gdje sami sebi idete
na živce i gdje jedni drugima idete na živce. On umire da bi
vas mogao izvući iz tog gliba i pomiriti vas s Bogom.
Želite li da Bog odstrani sve što se ispriječilo između njega
i vas? Onda dođite pod Isusov križ. Taj Isus koji je umro za
vas i koji je uskrsnuo za vas, Božja je ponuda mira. Odbacite
sve svoje sumnje (a mnogo ih je u vama) daleko od sebe!
Bacite se u naručje tom Isusu! Odbacite sve negdašnje grešne
veze i svu svoju krivicu pred Isusove noge! Moći ćete to ako
samo podignete svoj pogled na Raspetoga. Dajte mu svoju
ruku i recite: "Želim ti pripadati!" - u tom ćete trenutku
zakoračiti u mir s Bogom.
Pavao je u poslanici Rimljanima napisao: "Opravdani vje-
rom u miru smo s Bogom po našem Gospodinu Isusu Kristu."
- Da, Isus je Božja ponuda mira. Prihvatite je! Kako je
žalosno što postoje mnogi koji su čuli tu poruku, a ipak nikad
nisu ušli u ponuđeni mir s Bogom. To je strašno! Apeliram
na vaša srca! Apeliram na vaše duše! Prihvatite Božju ponudu
mira dok je još vrijeme!
Danas sam razgovarao s nekoliko novinara. U razgovoru
smo došli do pitanja postoji li danas nešto u što je vrijedno
vjerovati. Objasnio sam im svoj stav: "Reći ću vam otvoreno:
nakon što sam preživio dva rata i nacistički režim, ne znam
što bih još mogao shvatiti ozbiljno. Suvremeni 'proroci' i
političari ni sami ne vjeruju onome što govore. Ni ja im ne
vjerujem. Ne znam što bih od svega što postoji između neba
i Zemlje mogao ozbiljno prihvatiti, osim Božje ponude mira
u Isusu Kristu!" To je jedino što još mogu ozbiljno prihvatiti.
A to se isplati!
Ako i vi pripadate onima koji kažu: "Više ništa ne shvaćamo
ozbiljno!" - evanđelje je upravo ono što trebate. Prihvatite
Božju ozbiljnu ponudu mira u Isusu Kristu.
140

Isus obnavlja vezu između Boga i čovjeka. Vaš problem i
bijeda je u tome što se možda smatrate kršćaninom jer ste
prihvatili neke kršćanske stavove ili što ponekad odete u
crkvu, ali nemate mir s Bogom! Kažem vam: Isus je umro za
vas i na sebe preuzeo svu vašu krivnju, tako da vi sada možete
kleknuti pred njega i reći mu: "Gospodine, ja sam izgubljeni
grešnik. Sada vjerujem u tebe. Primam te u svoj život!" Tako
možete krenuti u novi život - u mir s Bogom!
b) Isus nam poklanja mir s bližnjima
Gdje se pojavi Isus, čovjek dobija ne samo mir s Bogom,
nego i mir sa svojim bližnjima. Tek tada prestajemo jedni
drugima ići na živce.
Dobro upamtite jedno: neki od vas, čitatelja, možda ste
veliki kršćanin, ali samo tako dugo dok vam drugi ne idu na
živce. Ali to nije u redu! Mogli biste reći: "Trebate poznavati
onu 'kozu' - moju susjedu!" Na to vam mogu odgovoriti:
"Tako dugo dok je mrzite, nešto s vama nije u redu. Kad Isus
uđe u naš život, prestajemo biti osjetljivi i živčani, prestajemo
biti kao ljudi oko nas koji neprekidno gube živce!"
Vidite, gdje Isus prodre, poklanja mir s Bogom i mir s onima
koji nam idu na živce. I kada vidite kako vam ljudi idu na živce
to je pouzdan znak da trebate Isusa! Inače vam ništa drugo
ne može pomoći! U takvim situacijama možete uništiti živce.
Isus vam mora podariti mir s Bogom i vi ga trebate primiti u
sebe, tada više nećete imati problema s drugima!
Imam prijatelja koji živi u krasnom stanu, ali ima jako
nezgodnog stanodavca koji je pohlepan za novcem. Prije
nekog vremena napisao je besramno pismo mom prijatelju:
"Morate se ponašati tako i tako! To i to ne smijete činiti!
Toliko i toliko trebate platiti..." - "Kad sam pročitao pismo",
reče mi prijatelj, "skočio mi je tlak. Sjeo sam za pisaći stol da
mu napišem odgovor. Odjednom se u mojim mislima pojavila
slika Isusa Krista koji je umro za mene - i za mog stanodavca.
Odložio sam papir i pisaljku. Otišao sam k gazdi i rekao mu:
'Čujte, pa zar mi trebamo ovako razgovarati? Obojica smo
141

razumni ljudi! Zar ne bismo mogli sjesti i ljudski porazgova-
rati? Vi ste mi zaista dragi i ne vidim razloga zašto bismo nas
dvojica razgovarali na takav način.' " Stanodavac je bio pot-
puno razoružan tim riječima i nije zapodjenuo svađu. Danas
su dobri prijatelji - "teški" gazda i Isusov učenik.
Poznajem jednog francuskog evangelizatora koji se zove
Dapozzo. Njemu je u koncentracijskom logoru teško ozlije-
đena ruka. Ispripovjedio mije jedan svoj doživljaj koji nikada
nisam zaboravio. Ispričao je: "Jednoga dana oko podneva,
upravitelj logora u kojem sam bio zatočen posla po mene.
Sproveden sam u sobu u kojoj je bio postavljen stol, a na
njemu samo jedan pribor za jelo. Tada je ušao upravitelj. Bio
sam jako gladan, zavijalo mi je u crijevima. Upravitelj sjede
za stol, a poslužitelji su mu, jedno za drugim, donosili čarobna
jela. Morao sam stajati u stavu mirno i promatrati ga. Poka-
zivao mi je kako mu jelo godi, a ja sam umirao od gladi. Ali
to nije bilo sve. Na kraju je naručio kavu. Pritom je stavio na
stol jedan manji paket i rekao mi: 'Pogledajte što vam je iz
Pariza poslala supruga. Kolače!' Znao sam kako je bilo teško
doći do hrane i koliko je moja žena morala štedjeti da bi ih
mogla ispeći. Upravitelj otvori paket i poče ih jesti. Zamolih
ga: 'Dajte mi bar jednog, neću ga pojesti, samo da me podsjeti
na suprugu.' Nasmijao mi se i pojeo ih sve do posljednjeg." -
Bio je to jedan od trenutaka kada čovjeku mogu popustiti
živci i kada može istinski zamrziti!
Dapozzo je nastavio doslovce ovako: "U sekundi mi posta
jasno što znači: 'Ljubav Božja je izlivena u našim srcima' i
mogao sam ljubiti tog čovjeka. U sebi sam mislio: 'Jadni
čovječe! Nemaš nikoga tko bi te ljubio. Okružen si samom
mržnjom! Koliko ja imam dobra kao dijete Božje!'" - Razu-
mijete li to? Mogao ga je tamo zagrliti i izljubiti. Više mu nije
išao na živce. Upravitelj je skočio sa stolice kao daje to osjetio
i otrčao iz prostorije!
Dapozzo ga je posjetio nakon rata. Ugledavši ga, čovjek je
problijedio: "Želite mi se osvetiti?" - "Da," reče mu, "želim
vam se osvetiti. Želim popiti kavu s vama. U autu imam tortu.
142

Sada ćemo zajedno pojesti i popiti!" Čovjek je bio istinski
dirnut shvativši kako netko tko je predan Isusu više ne treba
mrziti jer je oslobođen toga da mu drugi idu na živce - jer je
ljubav Božja razlivena u njegovu srcu.
Često čujem jadanje: "Tako sam usamljen. Nitko me ne
voli!" Više to ne mogu slušati. Nalazim da je strašno glupo -
oprostite na izrazu, ali ja sam iz rurske oblasti, a tamo govo-
rimo pomalo grubo - strašno je glupo kad ljudi neprestance
jadikuju: "Na svijetu nema ljubavi" - a sami su santa leda!
Kad me obuzme takav osjećaj, pomislim: "I ja bih htio
pružiti ljubav nekome." I sjetim se da to ne možemo. Naše je
srce neizrecivo sebično. Postoje ljudi koje je lako voljeti jer
su simpatični. Ali što s onima koji nam idu na živce? Sjećam
se svog razgovora s jednim radnikom, komunistom, koji reče:
"Demonstrirali smo za težake u Šangaju!" Na to mu odgovo-
rih: "To je divno! A u kakvim ste odnosima sa svojim susje-
dom?" Na to on planu: "Da ga sada sretnem, razbio bih ga k'o
krušku!"
Vidite, "zapovijed": "ljubi svoga daljnjega" nije tako teško
ispuniti, ali "ljubi svoga bližnjega" je već nemoguće teško.
Mislim da bi svijet bio drukčiji kada bih mogao ljubiti svoga
bližnjega; i to ne samo one simpatične već i one "teške",
opasne, pa i one koji mi žele zlo. To čovjek ne može sam od
sebe. To je Božji dar. Dragi prijatelji, to nije jednostavno.
Sam sam to iskusio. Naime, kada Isus ude u naš život i podari
nam mir s Bogom, želi nam podariti i mir s bližnjima. U tome
procesu pokazuje nam Isus ono što dotad nismo primjećivali:
mi drugima više idemo na živce nego oni nama! Otkad po-
znajem Isusa, on mi je pokazao koliko sam bio nepažljiv
prema drugima i pomogao mi da to promijenim.
Isus donosi najveću revoluciju na ovaj svijet, ali da bi se ona
ostvarila, trebamo primiti njega u svoj život. Ne dopustite da
ove moje riječi ostanu uzaludne. Htio bih da možete reći:
"Pronašao sam Isusa - i on je pronašao mene!"
143

Sve se treba promijeniti, ali kako?
U mojoj mladosti bili su popularni romani Maxa Eytha, koji
je danas već zaboravljen. On je po profesiji bio inženjer pa je
i građu za svoja djela uzimao iz povijesti tehnologije. Naziv
jednog romana bio je: "Profesionalna tragedija". U njoj opi-
suje mladog inženjera koji jednoga dana, kroz niz neobičnih
slučajnosti, dobiva vrlo tešku zadaću. Naime, trebao je sagra-
diti most preko jedne rijeke koja se na tom mjestu već spajala
s morem. To je, inače, vrlo težak zadatak jer na takvu mjestu
djeluju plima i oseka. A tada, na samom početku tehnološkog
doba, čovjek još nije posjedovao suvremena sredstva.
Mladić je, dakle, počeo graditi taj divovski most. Kada ga je
dovršio, priređeno je svečano otvorenje s glazbom i zastava-
ma, uz nazočnost mnogih novinskih izvjestitelja. Dostojan-
stvenici su se provozali vlakom preko mosta. Mladi inženjer
bio je u središtu pozornosti. Sve su novine pisale o njemu.
Postao je poznat. Ubrzo nakon toga u Londonu je otvorio
golemi projektni ured. Oženio je djevojku iz bogate obitelji i
imao sve što mu je srce poželjelo.
Ipak je u njegovu životu postojala jedna strašna tajna, o
kojoj je samo njegova žena znala nešto malo. Naime, svake
bi jeseni iščeznuo iz Londona. Otputovao bi do svog mosta.
Noću, dok bi divljala oluja i pljuštala kiša, stajao bi na mostu,
umotan u kišni ogrtač i drhtao od straha. Osjećao je kako
oluja udara u nosače njegova mosta. Iznova je proračunavao
jesu li nosači dovoljno snažni i je li dobro proračunao koliki
će pritisak vjetra most morati podnijeti. Kad bi prošle jesen-
ske oluje, vratio bi se ponovno ü London. Tada je opet bio
veliki čovjek koji je imao važnu ulogu u poslovnom životu
grada. Nitko nije primijetio da je u njemu skriven golemi
strah: "Je li most dobro sagrađen? Je li dovoljno snažan?" Ta
uznemirujuća pitanja bila su mračna tajna njegova života.
144

Max Eyth opisuje, i dalje potresnim stilom, kako je inženjer
jedne noći, za vrijeme zastrašujuće oluje, iznova došao na
most sav ispunjen strahom. Kroz mrak je ugledao vlak koji je
upravo dolazio na most. Vlak je prošao kraj njega i on se
zagledao u svjetla posljednjeg vagona. Odjednom su svjetla
iščeznula u bijesu oluje. Znao je da je vlak već u dubini, među
podivljalim vodama. Most se urušio na samoj sredini.
Nije li to priča o svakom čovjeku? Svi mi gradimo most
svoga života. S vremena na vrijeme, kad naiđe neka besana
noć, ili kada nas nešto jako uznemiri, pojavi se strah u nama:
"Jesam li, u stvari, pravilno sagradio most svog života? Hoće
li se on zaista održati pred olujama koje nailaze u životu?"
Tada jako dobro znamo da nije baš dobro! Most našega života
nije potpuno siguran!
1. Nešto ne valja
Susretao sam u životu mnoge ljude. Ponekad sam znao
upitati: "Recite mi, je li u vašem životu sve u potpunom
redu?" Još nisam sreo osobu koja ne bi nakon kraćeg raz-
mišljanja priznala: "Potpuno u redu? Nije! Mnogo toga bi
trebalo biti drukčije!" Ja, naravno, ne mogu reći gdje je slaba
točka na vašem mostu života. Ali vi sami vjerojatno najbolje
znate da bi mnoge stvari trebale biti drukčije! Zato ponekad
donosimo odluke: "Promijenit ću se! Poboljšat ću se na tom
i tom području!" - Recite mi: vjerujete li zaista da se čovjek
može promijeniti? Ne, čovjek se u osnovi ne može mijenjati!
Biblija to ovako opisuje: "Može li Etiopljanin promijeniti
kožu svoju? Ili leopard krzno svoje? A vi, možete li činiti
dobro, naviknuti da zlo činite?"
Svijet je prepun moralnih pouka i preporuka, ali se ni jedan
čovjek ne može promijeniti sam od sebe. To su teške riječi.
Osjećam da su neki ljudi koje susrećem potpuno svjesni kako
s njihovim životima nešto ne valja. Kad im kažem: "Vi jako
dobro znate da most vašeg života nije u najboljem redu!" oni
me upitaju: "Pa dobro, što nam je onda činiti? Ne možemo
se mijenjati!" Tako je to: nepošten ne može očistiti svoje srce.
145

Lažljivci ne mogu postati iskrenima. Sebeljubac ne može
samog sebe učiniti nesebičnim. Možda može iskazati trenut-
nu nesebičnost, ali u osnovi ostaje sebičan kao i prije. Ne-
poštenjak ne može biti pošten.
Kada bih vas samo mogao bolje poznavati da vam mogu
pomoći pronaći gdje ne valja most vašeg života! To je potre-
sna istina na koju ukazuje Biblija. Ja ne iznosim neke svoje
zamisli i shvaćanja, nego vam prenosim ono što govori Božja
riječ. A Biblija donosi nevjerojatnu poruku od koje će vam
zastati dah. Ona kaže da je živi Bog poslao nekoga na naš
svijet, nekoga tko može izmijeniti sav naš život! To nije nitko
drugi doli njegov Sin - Gospodin Isus Krist!
2. Sve se može promijeniti
Dragi prijatelji, ne znam je li crkva kriva što ljudi misle da
je kršćanstvo dosadno. Za me je poruka: Bog posla svog Sina
Isusa na ovaj svijet kao jedinu šansu za nas - poruka od koje
zastaje dah! Isus je izrekao nešto nevjerojatno rekavši: "Evo,
činim sve novo!" - On, i samo on, može promijeniti ljude!
Vidio sam pijance koje je Isus oslobodio robovanja alkoho-
lu. Sebične starice koje su u svojoj sebičnosti proklinjale sve
ljude, postale su drukčije i počele misliti na druge. Muškarci
sapeti svojom bludnošću, bili su oslobođeni jer Isus mijenja!
Kada Isus uđe u nečiji život, sve se mijenja i postaje novo! To
nije bajka. Mogao bih vam navesti mnoštvo istinitih primjera.
I zato, kad već dobro znamo da most našeg života nije potpu-
no u redu, trebamo Spasitelja koji nas može promijeniti.
Trebamo Gospodina Isusa - ne kršćanstvo, već Krista! Shva-
ćate li? Mi ne trebamo ni religiju, ni dogmu, ni crkvenjaštvo,
već živog Spasitelja. - A on je tu! Njega možete zazvati još
ove večeri i reći mu sve svoje životne probleme, sav svoj jad.
Da, velika je poruka koju imam. Dopustite mi da to razja-
snim jednom slikom. Nedavno sam proveo tjedan dana u
Münchenu. U ljepote grada Münchena spada i golemi park u
središtu grada, poznati "Englischer Garten". Budući da je
moj hotel bio blizu parka, svako sam jutro prošetao kroza nj.
146

Na ulazu u park nalazi se drveni most kojim se prelazi preko
rječice. Lijevo od mosta je brana preko koje se prelijeva voda
i tvori vodopad. Ondje, ispod vodopada, jednog sam dana
ugledao kako veliki komad drveta poigrava na uzburkanoj
vodi. Budući da sam imao vremena, zastao sam i gledao kako
se to drvo neprestance vrti u krug. Tu i tamo izgledalo je da
će ga struja povući sa sobom iz magičnog kruga, ali bi se opet
vratilo u vrtlog. Kada sam drugi dan došao, drvo je još uvijek
bilo tamo. Izgledalo je kao da se neprestance pokušava do-
moći riječne struje, ali ga je vrtlog uvijek vraćao na isto
mjesto. Možete li to zamisliti? - .Onuda je protjecala živa
struja, ali drvo se stalno okretalo u jednakim, beživotnim
krugovima!
Tako je i sa životima većine ljudi. Neprestance se vrte u istim
starim krugovima: isti grijesi, iste opasnosti, isto bezboštvo,
iste sumnje u srcu. Uvijek ista svakodnevica, uvijek u istome
krugu! -Ali postoji jedno strujanje, živa struja koja izvire kod
Sina Božjega, kod Isusa. Isus je umro za nas na golgotskom
križu. Vjerujte mi, to što je Bog dopustio da njegov Sin umre
tako okrutnom smrću, nešto znači, iako vi to još uvijek ne
razumijete! Pokušajte to sagledati duhovnim očima! To mora
nešto značiti! Ne možete tako olako prijeći preko toga! Mo-
rate se barem malo pomučiti da biste nešto shvatili!
Isus je umro, ali je treći dan ustao iz groba. Od Isusa je
potekla struja oslobođenja! No mi smo poput onog drveta u
"Englischer Gartenu", neprestance se okrećemo u istim kru-
govima. Gledajući to drvo u rječici, pomislih: "Potrebno ga
je samo malo gurnuti i zahvatila bi ga struja!" No nisam se to
usudio učiniti, jer mi nije bilo do kupanja.
Mi nismo komad drveta. Mi sami moramo učiniti taj korak
koji nas može izvesti iz neprestane vrtnje i uvesti u oslo-
bađajuće strujanje što dolazi od Sina Božjega. Ali moram vam
reći da taj korak morate poduzeti sami! Ipak, ima takvih koji
sasvim jasno osjećaju da je Bog taj koji im pomaže da taj
korak poduzmu i zakorače iz starih, dosadnih krugova, u
struju slobode što dolazi od Isusa.
147

3. Ovako ili onako
Apostol Pavao bio je prebačen u zatvor u Cezareji. U tom
je gradu bila rezidencija rimskog upravitelja. Upravitelj se
zvao Fest. Njemu jednoga dana dođu u posjet judejski kralj
Agripa i njegova žena Berenika. Reknu mu: "Feste, čuli smo
da imaš uznika koji se zove Pavao. Htjeli bismo ga malo
poslušati." I tako je jednog dana ponovno priredio veliko
suđenje zanimljivom zatvoreniku Pavlu iz Tarza. Na suđenje
su došli svi važniji građani: viđeniji časnici, političari i službe-
nici. Uđu tako Fest, Agripa i Berenika i zauzmu počasna
mjesta. Oko zdanja stražarili su rimski legionari. Sve je sličilo
velikoj paradi. -Tada su uveli optuženika Pavla i nakon ne-
koliko minuta scenarij se sasvim izmijenio. Odjednom op-
tuženik više nije bio Pavao, već cijelo društvo koje se okupilo
u dvorani. Održao im je snažnu evangelizacijsku propovijed
nakon koje je njegovim slušateljima bilo jasno sve o Isusu.
Ovaj put nije toliko govorio o njihovim grijesima i grešnom
načinu života, nego im je opisao Sina Božjega koji je rekao:
"Tko je žedan, neka dođe k meni i neka pije." - "Vi, koji ste
žedni i gladni života, čije su savjesti opterećene krivnjom, vi
koji ste ispunjeni strahom pred smrću i čežnjom za Bogom,
čujte ovu riječ: Isus nam pruža svoje ruke i govori: 'Dođite k
meni svi vi koji ste umorni i opterećeni!'"
Tako im je govorio Pavao. Tako je pred njima uzvisio Go-
spodina Isusa, uskrslog Mesiju koji mu se objavio na putu za
Damask. Kada je Pavao završio, riječ preuze upravitelj Fest:
"Ti, Pavle, znaš prekrasno pričati, ali mislim da je ludost to
što govoriš. Malo si se previše zanio." - Fest nije ništa razu-
mio. Biblija kaže za neke ljude: "Srce im se usalilo." - Srca su
im zarasla u salo! Ima takvih kojima su srca "masna" pa im
isklizne svaka Božja poruka. Možda se i vaše srce "usalilo"?
Srce gospodina Fešta sigurno jest. Ali s kraljem Agripom nije
bilo tako, on je zanijemio slušajući Pavlove riječi. Tada i on
reče nešto što me strahovito dirnulo: "Pavle, malo je nedo-
stajalo da me uvjeriš, zamalo si me učinio kršćaninom." -
"Malo je nedostajalo" i odustao je! Sve je ostalo po starom
148

- kao i s onim drvetom u "Englischer Gartenu" što se vrtjelo
u krug i opetovano vraćalo u svakodnevicu - u stari život -
sve do smrti, sve do pakla!
Ostaje li i u vas sve po starom? Onda je Isus, što se vas tiče,
umro uzalud. Tada je bespotrebno i uskrsnuo. Tada ni vi
nemate oproštenje, ni slobodu, ni mir s Bogom. Nedostaje
vam još samo jedan korak: "Malo je nedostajalo da postanem
kršćaninom." Potresno je to: ljudi koji se nazivaju kršćanima,
a ipak nisu djeca Božja; ljudi koji se smatraju kršćanima, a
ipak su izgubljeni; ljudi koji se nazivaju i smatraju kršćanima,
a ipak nemaju mir u srcima.
No postoji i i jedan svjetliji primjer. Apostol Pavao došao
je u grad Filipe. Ondje je bilo svega: mjesta za zabavu, kaza-
lište i svega što grad čini gradom. A kako u jednom pristoj-
nom gradu mora postojati i zatvor, ni grad Filipi nije bio
iznimka. Zatvorom je upravljao negdašnji rimski časnik koji
je to mirno radno mjesto dobio možda zahvaljujući staroj rani
koju je zadobio u službi. Jednoga dana tom tamničaru (tako
ga naziva Biblija) dovedoše dvojicu neobičnih uhićenika,
kakve još nije imao u svom zatvoru: Pavla i njegova suputnika
Silu. Ta su dvojica moćno propovijedala u gradu. Njihovo je
propovijedanje izazvalo nemir među pučanstvom, pa su grad-
ski upravitelji naredili da ih se išiba i baci u zatvor.
Pavao i Sila bijahu, dakle, predani tamničaru. - "Dobro ih
čuvaj do sutra!" glasila je zapovijed koju jeprimio. Tamničar,
prava vojničina, odgovori na to: "Dobro čuvati? Razumijem!
Izvršit ću vašu naredbu!" A imao je jednu ćeliju koja se
nalazila ispod svih ostalih, po čijim je zidovima tekla voda. U
nju su uveli uhićenike i zaključali ih ne skinuvši im okove.
Kad biste me upitali kakvu je vjeru imao taj čovjek, odgo-
vorio bih: kao ivećina ljudi. On je vjerovao u "gospona Boga",
najvjerojatnije u više bogova. Znate, u Rimu su imali religiju
koju ni sami nisu shvaćali previše ozbiljno. - Kao i u nas!
No onda mu se dogodilo nešto tako čudno da to nije mogao
zaboraviti cijelog života. Prvo je Pavao negdje oko ponoći
zapjevao zahvalnicu Isusu. Čini se da je trebalo proći toliko
149

vremena, sve do ponoći, da prihvati to što su tako nepravedno
postupili s njim - okrutno ga išibali i neljudski zatočili. To je
nešto što čovjek ne prihvaća tako brzo. No Pavao se ubrzo
dosjeti: "Mene je Isus, Sin Božji, otkupio svojom krvlju!
Dijete sam Božje! Ja imam mir s Bogom! I ovdje sam u
njegovim rukama!" I tada su počeli pjevati zahvalnicu. Sila
mu se pridružio pjevajući drugi glas, ili bas. - Bilo je predivno!
I zatočenici su čuli pjesmu. Bili su to zvuči kakve još nisu čuli
ü tom zatvoru. Dragi prijatelji i ja sam, kao uhićenik, upoznao
mnoge zatvore. Ono što se može čuti u njima jest psovanje,
urlanje i očajanje zatvorenika i rika čuvara. Kad sam jednom
htio pjevati zahvalnicu Bogu, stražari su me došli spriječiti.
Do danas su već shvatili kako je opasno kad netko pjeva Bogu,
ali u doba kad se odvijala naša pripovijest još nisu shvaćali.
Dakle Pavao i Sila su pjevali. To je, naravno, začudilo
tamničara: "Čovječe, što to oni pjevaju?" Napregnu sluh.
"Pjevaju duhovne pjesme! Pa zar još ima ljudi koji to shvaćaju
ozbiljno? I to ovdje u zatvoru?! U ovoj rupi svakog brzo prođe
volja za pjesmom! A oni pjevaju o svome Bogu!"
Tamničar legne u postelju, no nije dugo spavao. Odjednom
se sve potrese. To je Bog učinio. Otvoriše se vrata na svim
ćelijama i svi zatvorenici bijahu oslobođeni. Tamničar hitro
skoči iz postelje i brzo navuče odijelo. Dotrčavši do ćelija,
spazi da su sva vrata otvorena: "Jao, svi su mi zatvorenici
umakli! Izgubit ću službu! Kakva sramota! Sada sam gotov!"
i htjede sebi oduzeti život. U tom trenutku Pavao viknu: "Ne
čini sebi nikakva zla! Svi smo ovdje!"
Biblija ne govori ništa o onome što se odvijalo u njegovu
umu, ali izvješćuje kako je u trenutku shvatio: "Postoji živi
Bog kojeg sam odbacio svim svojim bićem! Živi Bog koji bi
mene trebao odbaciti! Živi Bog koji zna za sve moje grijehe i
prljavštine koje sam počinio za života! Postoji živi Bog - a ja
sam izgubljen!" Otrča do Pavlove ćelije i dršćući se baci pred
njega i Silu: "Gospodo, što mije činiti da se spasim?" Njegov
život je bio poput onoga drveta u "Englischer Gartenu" koje
se neprestano vrti na istome mjestu. Sve uvijek ostaje po
150

starom. Ali sada je tamničar shvatio svoje stanje i zavapio:
"Što trebam učiniti da bih dosegnuo struju spasenja?"
Mi bismo mu vjerojatno održali snažnu propovijed ili veliku
moralnu pouku. Možda bismo rekli: "Prvo me izvuci odav-
de!" No Pavao mu je rekao samo jedno: "Vjeruj u Gospodina
Isusa pa ćeš biti spašen ti i tvoj dom!" Tamničar nije znao
mnogo o kršćanstvu. Samo je načuo da taj Isus spašava od
Božjeg gnjeva, suda, pakla i starog života. I u tom trenutku
primio je udarac koji ga je izbacio iz starog života u oslo-
bađajuću struju spasenja i postao Isusovo vlasništvo. Biblija
nastavlja pripovijedati kako je oslobodio Pavla i Silu iz tam-
nice i oprao im rane, čuo cijelu poruku o Isusu, prihvatio ga
i krstio se te iste noći da bi postao Isusov. Pripovijest završava
riječima: "Vrlo se veselio on i sav njegov dom što nađe vjeru
u Boga." - Uplovio je u struju života i našao mir s Bogom!
Kod Agripe je bilo: "Malo je nedostajalo." Tamničar iz
Filipa prihvatio je udarac koji ga je odgurnuo u struju oslo-
bođenja. Što ćete vi odabrati?
4. Budite ozbiljni s Isusom!
"Sve se mora promijeniti, ali kako?" Prije svega, važno je
upoznati Isusa! Po svršetku rata nazvao me ravnatelj jedne
srednje škole: "Gospodine Busch, ovdje imam petnaest mla-
dića koji su položili maturu za vrijeme rata, ali im to danas
ne vrijedi. Još pola godine moraju pohađati nastavu. To su
negdašnji poručnici zrakoplovstva, topnički natporučnici i
neki niži časnici. Mislim da vam ne trebam reći kako nemaju
preveliku želju ponovno sjesti u klupe. Biste li ih htjeli po-
dučavati o religiji?" Pristao sam i pripremio prvu pouku.
Sjedili su preda mnom u svojim iznošenim odorama: vojnici
posivjeli od barutnog dima. - "Dobar dan!" pozdravih. "Ja ću
vas poučavati religiju." Još nisam završio s uvodom kad jedan
ustane i reče: "Kako je Bog mogao dopustiti takav grozni
rat!?" Drugi se nadoveže: "Gdje je tu ljubav Božja? On je
šutio dok su plinom gušili milijune Židova!" I nastaviše me
obasipati takvim pitanjima.
151

Konačno podigoh ruku i rekoh: "Samo trenutak! Zaletjeli
ste se kao slijepac u maglu. Nema smisla tako govoriti o Bogu!
Bog je potpuno skriven i nepoznat. On se otkrio samo na
jedan način: u Isusu. Prije nego nastavimo, prvo moramo
znati tko je Isus. Draga gospodo, prije nego nastavite raspru,
morate prvo saznati nešto o Božjem otkrivenju. Time se
trebamo baviti. Sljedeći put donesite svoje Biblije."
Donijeli su ih. Prvo smo pročitali: "U početku stvori Bog
nebo i zemlju." Čitali smo o čovjekovu padu i Božjem sudu
nad palim čovječanstvom. Posebno ih se dojmio biblijski stih:
"Opačina te tvoja kažnjava, otpađništvo te tvoje osuđuje.
Shvati i vidi kako je teško i gorko što ostavi Gospodina, Boga
svojega." - To je ono što proživljavaju narodi i pojedinci.
Tada smo čitali o Isusu. Bez daha smo pročitali o njegovoj
smrti i uskrsnuću. Taj mi je sat ostao u neizbrisivu sjećanju.
Dok je jedan od mladića čitao, u učionici nasta tišina. Stao
nam je dah dok smo slušali o velikim djelima koja je Bog
ostvario u Isusu. U njima je nastala takva promjena da više
nikad nisu započinjali besplodne raspre kao za prvog susreta.
Nazivali su sebe kršćanima, a nisu imali pojma o živome Bogu
koji je došao k nama u Isusu i sve učinio za naše spasenje!
Shvatite ozbiljno Isusa i njegov poziv! Isus je svojim učeni-
cima ispričao usporedbu o svadbenoj večeri: "Jedan kralj
priredi svadbenu večeru svome sinu. Svoje sluge posla po
uzvanike: 'Dođite, sve je spremno!' Uzvanici se počeli redom
ispričavati. Jedan reče: 'Rado bih došao, ali upravo sam sklo-
pio veliki posao, prezauzet sam pa nemam vremena doći na
večeru.'" Drugim riječima, taj je čovjek rekao: "Vi ste pastor.
Vama je lakše nego nama. Jedan poslovni čovjek nema toliko
vremena." Sljedeći se ispričao: "Zaista zahvaljujem na pozi-
vu, ali baš sam se oženio. Znate kako je, moram na medeni
mjesec. Ne mogu se sad baviti nečim drugim." - Na koncu
nitko od pozvanih ne dođe.
Pokušao sam zamisliti te ljude kako su se poslije osjećali:
"Skoro sam otišao na svadbu kraljeva sina, ali se nešto ispri-
ječilo pa nisam." - Kako je to žalosno!
152

Tako se događa većini: "Skoro sam postao dijete Božje, ali
nisam." Da, skoro...! - Molim vas, ne propuštajte prigodu,
primite Isusa vjerom! - Mnogi kažu: "Imam ja svoju vjeru!"
U što sve nisu vjerovali Nijemci za Hitlerova Trećeg Reicha:
u Fiirera, u Njemačku, u "konačnu pobjedu", u tajno oružje...
Već smo vjerovali u sve moguće i nemoguće. Ali nije dovoljno
samo: "i ja imam nekakvu vjeru", već moram imati mir s
Bogom. - To mogu dobiti jedino po Isusu!
Reći ću vam što je vjera. Kao mlad pastor išao sam propo-
vijedati od kuće do kuće u dijelu grada koji je bio na zlu glasu.
U skoro svakoj kući pokušali bi me se riješiti: "Ne želimo
ništa kupiti!" Ja bih obično objasnio: "Ja vam ni ne želim ništa
prodati. Želim vam nešto pokloniti! Ja sam pastor." - "Ne
treba nam pop!" odgovorili bi ljutito.
Jednog sam dana došao u neki stan gdje me dočekao mladić
bijesna lica. - "Dobar dan!" pozdravih. - " 'Dan!" odzdravi
on. - "Ja sam evangelički pastor" Stao je i zaurlao: "Što?
Pop?! Samo mije to trebalo! E, baš to mije nedostajalo! Gubi
se! Ja više ne vjerujem! Izgubio sam vjeru u čovječanstvo!"
Mora da je nešto ružno doživio. Ipak sam ostao. Rekao mu:
"Dajte mi ruku! I ja sam izgubio vjeru u čovječanstvo pa smo
isti!" - "Kako to?" upita u čudu. "Kao pastor vi biste morali
uzdizati vjeru u čovječanstvo!" - "Mislite?" odvratih. "Žao
mi je. Izgubio sam tu vjeru. Bio sam u ratu i kad se sjetim svih
onih bestidnosti i sve prljavštine; i kako nitko nije mario za
drugoga... ne, hvala, moja vjera u čovječanstvo se raspala kao
stara krpa!" - "Pa dobro," nastavi, "onda ne razumijem zbog
čega ste pastor!" - "O," rekoh mu, "dobio sam novu vjeru
koja je neuništiva!" - "Ha, baš bih htio znati kakva je to
vjera." Tada sam mu navijestio Isusovu Radosnu vijest: "To
je povjerenje u Isusa Krista koji je došao na ovaj svijet kao
jedina šansa za nas!" - "Isus?" začudi se. "Pa to je kršćanstvo!
Mislio sam da je s tim gotovo!" - "Nipošto," rekoh mu,
"kršćanstvo tek započinje ondje gdje ostale vjere nestaju!"
- Zaista vam želim da možete odbaciti sva svoja lažna uvje-
renja i pronaći pouzdanje u Isusa!
153

Neposredno nakon rata nabavio sam stari Opel P 4 jer sam
posebno volio putovati. Bio je to pravi muzejski primjerak!
Kad sam prvi put "doklopotao" s mojim malim P 4, jedan
prijatelj poviče: "Čuvaj glavu! Pastor vozi auto! Sada ćemo
morati posjeći sva stabla uz cestu!" Ljutito mu odvratili:
"Misliš da ne znam voziti?" - "Kako da ne? Pa imaš vozačku
dozvolu!" našali se. - "Uđi pa ću te povesti!" pozvan ga. -
"Ne, radije ne bih! Još nisam napisao oporuku", nastavi on.
Tada naiđe moja žena. - "Izvoli, ženo, uđi", rekoh joj. Ona
bezbrižno uđe u auto - i još je živa! U trenutku kad je
napustila čvrsto tlo i sjela kraj mene, povjerila mije svoj život.
Učinite i vi tako s Isusom: povjerite mu svoj život bez straha
da će vam se dogoditi nešto loše!	.
Nedavno sam čitao o potresnom događaju koji se zbio u
Staljingradu za Drugog svjetskog rata. Grad je bio potpuno
okružen ruskim postrojbama i upravo se spustio posljednji
njemački zrakoplov koji je održavao vezu s pozadinom. U nj
su smjestili ranjenike. Kad je bio pun, došlo je još vojnika -
lakši ranjenici i polusmrznuti vojnici. Svi su htjeli u zrako-
plov, ali više nije bilo mjesta. Tada su se povješali po njem,
gdje se tko mogao uhvatiti: za brave na vratima, stajni trap...
Zrakoplov je uzletio. Po spuštanju nije bilo ni jednog od onih
koji su se pohvatali izvana. Otpuhnula ih je zračna struja ili
su im se smrzle ruke pa su popadali: samo oni u zrakoplovu,
bili su spašeni! - Pomislih: "Evanđelje Isusa Krista, Božjeg
Sina, koji je umro i uskrsnuo za nas, jest poput tog zrakoplo-
va. Pomoću njega se može izletjeti iz obruča izgubljenosti. U
njemu ima dovoljno mjesta, ali mnogi nisu unutra, takvi koji
se nisu pravilno ukrcali, nego vise izvana. Njima pripadaju
oni što idu u crkvu samo za Božić; oni koji su kršteni, ali
vjeruju u svakojake besmislice. Kada netko takav umre, onda
ga pastor ili svećenik mora hvaliti kako je bio dobar čovjek,
a cijeli je život visio izvana. Budite sigurni da će svatko izvana
biti otpuhnut - odbačen! Spašen će biti samo onaj koji je
unutra! - Jeste li vi unutra? Pakao će biti pun takvih koji su
znali o Isusu, ali nisu došli k njemu. Doći k njemu znači
154

vjerovati u njega. Učinite to ne gubeći ni trenutka! On je
jedini kome možete bez bojazni prepustiti svoj život!
U Ltibecku postoji prekrasna stara crkvena zgrada, katedra-
la, u kojoj se iznad oltara nalazi poznata slika raspeća koju je
u petnaestom stoljeću naslikao Hans Memling. Kada je 1942.
godine, neposredno po bombardiranju, katedrala bila u pla-
menu, jedan je nepoznati vojnik s nekoliko prijatelja prodro
u njenu unutrašnjost i spasio sliku po cijenu vlastita života.
Nedugo nakon rata propovijedao sam u Lübecku. Ondje
sam sreo ravnatelja nekog muzeja koji mi reče: "Kod mene u
podrumu nalazi se poznata Memlingova slika. Rado bih vam
je pokazao ako je želite pogledati." Naravno, nisam htio
propustiti takvu priliku. Sišao sam u podrum s ravnateljem i
jednim prijateljem. Slika je bila prekrasna: jahači na konjima
s kopljima u rukama, vojnici koji bacaju kocku, svjetina,
uplakane žene, farizeji podrugljiva izraza na licu... a ponad
svih njih uzdižu se tri križa.
Gledajući je, odjednomsam ugledao nešto čudnovato: usred
sve te gužve, točno ispod Isusova križa, nalazila se čista,
neoslikana površina, prazan prozor. - "Zaista čudnovato",
primijetih, "da se u svoj toj gužvi nalazi jedno slobodno
mjesto - i to točno podno Isusova križa. Što je Memling time
mislio reći?" Srednjovjekovni su umjetnici uvijek htjeli svo-
jim slikama prenijeti neku poruku; bili su pravi ekspresioni-
sti. Tada mirnoj prijatelj, protumači: "Vjerujem daje htio reći
kako pod Isusovim križem postoji jedno slobodno mjesto. Tu
se možeš ti smjestiti!"
Često sam razmišljao o toj slici. Pod tim je križem smrt
izgubila svoju moć. U Isusovim ranama našao sam oslo-
bođenje svojoj duši. S tog križa pruža on ruke izgubljenim
grešnicima... Da, radostan sam jer pod križem Isusa Krista,
Sina Božjega, postoji jedno mjesto za mene. - To je mjesto
slobodno i za vas! Hoćete li pustiti da ostane prazno cijelu
vječnost?
155

Bez mene, molim!
U svakom razdoblju postoje izreke kojima se koristimo u
svim mogućim i nemogućim prigodama. Jedna od najpozna-
tijih kod nas je: "Bez mene!" što znači - "Nipošto ne želim!"
Nju koristimo u svađama da bismo povrijedili druge, a pone-
kad i sebe. Izreka "bez mene" inače je po život opasna, ali
može imati i veoma pozitivno značenje. Pogledajmo zašto.
1. Ne koristimo je kad treba
Vjerojatno ste čuli o Abrahamu, čovjeku Božjem, o kome
je već na početku Biblije zapisano: "Abraham povjerova
Bogu i to mu se uračuna u pravednost." Abraham je bio
čovjek koji je jako dobro znao koliki je grešnik. Živio je u
veoma prisnom odnosu s Bogom i ispovijedao mu svoje
grijehe. Vjerom je prihvatio ponuđeno Božje oproštenje.
Jednog se dana Abraham našao u sukobu sa svojim nećakom
Lotom. Biblija izvješćuje da je Abraham bio "veoma bogat
stokom, srebrom i zlatom." I Lot koji je išao s Abrahamom
"imaše ovaca, goveda i šatora." No, "svađa je nastajala između
pastira stoke Abrahamove i pastira stoke Lotove." Zbog tih
svađa oko pašnjaka nastala je napeta situacija između dvojice
rođaka. Vjerojatno vam je poznata ona izreka: "Narod bez
životnog prostora!" kojom su nacisti zaludjeli njemački na-
rod i pokrenuli Drugi svjetski rat, šireći sebi životni prostor,
to jest, uzimajući teritorij drugima.
Svađe između Abrahamovih i Lotovih pastira postajale su
sve žešće. Nakon svake svađe dolazili bi svojim gospodarima
i izvještavali ih o onome što su im rekli ili učinili njihovi
protivnici. Stanje se iz dana u dan sve više zaoštravalo.
Zamislite, dragi prijatelju, da ste vi bili na Abrahamovu
mjestu, a on je inače bio mnogo stariji od Lota, što biste vi
učinili? Da sam ja bio ujak tom Lotu, rekao bih mu: "Kako
se to tvoji pastiri ponašaju prema mojim slugama! Spakiraj
156

se i briši odavde!" Na to bi Lot odvratio: "Nikada! I ja imam
pravo biti ovdje. - Idi ti!" i svađa bi se razvukla u nedogled.
U jednom je trenutku postojala golema opasnost od velike
svađe i raskola između Lota i Abrahama. I tada stari, pobožni
Abraham, zazva Boga u pomoć. Pogledavši Lota pomisli u
sebi: "Svađa? - Bez mene! Nipošto to ne želim!" Stavi Lotu
ruku na rame i reče mu: "Dragi moj, neka ne bude svađe
između mene i tebe, ta mi smo braća!" i iznese mu prijedlog
kojim su taj problem riješili bez svađe. "Svađa? - Bez mene,
molim!" bijaše Abrahamov stav.
I vi ste već možda doživjeli slično kad vas je netko izazivao.
Jeste li tada pomislili: "Svađa? - Bez mene!" Jeste li postupili
tako? - Ne, vjerojatno ste s veseljem prihvatili svađu pa ste
još i danas u svađi s tim i tim, ili pak sa susjedom. Koliko bi
puta ta kratka izreka mogla pomoći da izbjegnemo patnje,
nemir i gorčinu. Gospodin Isus je rekao: "Blago mirotvorci-
ma." Naše kršćanstvo vrijedi tako malo upravo stoga što u
odlučnim trenucima ne kažemo: "Svađa? Bez mene, molim!"
- zato što tako bijedno zakažemo u odlučnim trenucima.
Jednu drugu priču posebno volim. Jeste li već čuli prekrasnu
biblijsku pripovijest o mladom Josipu koga su vlastita braća
prodala u ropstvo? Kao rob odveden je u Egipat koji je tada
bio na vrhuncu svog kulturnog razvoja. Na tržnici robova
kupio ga je neki bogati čovjek imenom Putifar. Taj je gospo-
din imao mnoštvo robova i velike kuće.
Josip je još za mladosti sklopio savez sa živim Bogom. - Da,
i to se događa! Mladić je rekao Bogu: "Želim ti pripadati!"
No sada je bio potpuno sam u Egiptu. Gledao je kako drugi
robovi kradu i lažu. Nije u tome sudjelovao. Naravno, ismi-
javali su ga. Zbog svega toga njegov je gospodar stekao
povjerenje u njega i povjerio mu odgovorne dužnosti.
Znate, ljudi ismijavaju kršćane, ali se u njih može imati
povjerenje jer ne lažu niti kradu. I tako je mladića Josipa, kad
je odrastao, gospodin Putifar postavio upraviteljem nad svim
svojim imanjem. Biblija to tako lijepo opisuje da se moram
157

nasmijati uvijek kada to čitam: "I tako sve svoje prepusti brizi
Josipovoj te se više ni za što nije brinuo, osim za jelo što je
jeo." -1 to bi najradije prepustio Josipu, ali Josip nije mogao
još i jesti umjesto njega!
Josip je izrastao u zgodnog momka. Oblačio se elegantno i
ukusno. Tada gaje uočila gospodareva mlada žena, poganka.
U palači u kojoj je živjela nije trebala raditi baš ništa. Go-
spoda Putifar je imala robove koji su obavljali sve što je
trebalo, a ona bi po cijele dane samo ljenčarila. A "besposlica
je početak svih poroka."
Ta je poslovica zaista istinita. Jednog dana ta žena "baci
oko" na Josipa i poče ga zavoditi, a on se pravio kao da ništa
ne vidi. Tada je došao onaj neugodni trenutak kada su go-
spođa Putifar i Josip bili sami kod kuće. Odjedanput se našla
kraj njega puna neobuzdane strasti. Uhvatila ga je za ogrtač
i zamolila: "Josipe, legni sa mnom!" Biblija potresnom ljepo-
tom opisuje kako je Josip, kratko promislivši, odgovorio: "Ni
govora! Bez mene! - Preljub? Bez mene, molim!"
Vidite, tako mi govorimo. Ljudi Biblije govorili su ljepše od
nas. I Josip se izrazio mnogo ljepše. On je rekao: "Kako bih
ja mogao učiniti takvu opačinu i sagriješiti protiv Boga!" -
Eto, to znači: "Bez mene"!
Većina odraslih, možda i vi, bili su već u iskušenju da počine
grijeh preljuba, koji se danas više i ne naziva grijehom. Jeste
li i vi u takvoj situaciji rekli: "Bog me vidi! Neću to učiniti!
Bez mene!" - Kako bismo se mi ponijeli na Josipovu mjestu?
Nažalost, mislim da nama u takvoj situaciji ne bi palo na um
da trebamo reći: "Ni govora! - Bez mene!" Doduše, postoji
Božja zapovijed - biti čist u riječima i djelima, ali nam to "bez
mene" u takvim trenucima vrlo rijetko pada na pamet! No
moram vam reći: Bog pamti sve grijehe koje svakodnevno
činimo. Grozno je kad se u odlučujućim trenucima ne sjetimo
te izreke! A to je najbolji način da izbjegnemo grijeh i ne
pogazimo Božje zapovijedi. Žalosna značajka našeg doba
jest: Božje zapovijedi više ne vrijede.
158

Prigodom zaređenja sadašnjeg biskupa propovijedao sam
na skupu hanoverskih župnika. Zamolili su me da govorim o
temi: "Što nedostaje nama pastorima i našim zajednicama?"
Tijekom propovijedi sam rekao: "Mogu vam reći samo jedno:
svima nama nedostaje strah od odlaska u pakao i svijest da
Bog zaista ozbiljno shvaća vjeru i stoji iza svojih zapovijedi.
Ima jedan sjajan izraz, a glasi: 'Bez mene!' Kad nas obuzme
duh ovog doba pa se nađemo u kušnji da pogazimo Božje
zapovijedi, tada kažimo: 'Neću!' ili pak 'Bez mene!' "
Biblija opisuje jedan Isusov doživljaj u pustinji. Sin Božji je
ondje u pustoši, a kraj njega stane đavo. - Ne vjerujete u
postojanje đavla? On zaista postoji! Možete biti potpuno
sigurni u to! - Stoji tako đavao kraj Sina Božjega i pokazuje
mu sva kraljevstva ovoga svijeta i njihovu raskoš i govori: "Sve
ću ti ovo dati istog trenutka kad padneš ničice te mi se
pokloniš!" Sin Božji je na taj prijedlog odgovorio: "Neću!
Cijeli se svijet može pokloniti pred tobom - ali ja neću!" No
Isus je to rekao mnogo ljepše. On je rekao: "Gospodaru,
Bogu svojemu, klanjaj se i njemu jedinom služi!"
Bilo bi dobro kad bi nam izreka "bez mene" naišla uvijek u
pravi trenutak. Šteta je ne koristiti je baš kada to treba!
2. Izgovaramo je kad ne treba
Mnogi na krivom mjestu i u krivo vrijeme govore: "Bez
mene!" Preda mnom je jedan, kako to znam reći, frajer. Ja
mu kažem: "Čovječe, što bi moglo biti od tebe kada bi predao
svoj život Bogu!" - "Neću!" odgovara on. "Ne računajte na
mene!"
Mi se ponašamo prema Bogu kao... Dopustite mi da upotri-
jebim jedan primjer: liječnik mi je odredio svakodnevnu
jednosatnu šetnju. Tako sam nedavno u Essenu šetao pozna-
tim putom pokraj Južne željezničke postaje. Odjednom mi se
nasred puta prepriječio neki stari kauč. Vlasnicima više nije
trebao pa su ga pod okriljem noći jednostavno dovezli i
ostavili tu u parku: "Neka se gradska komunalna služba
pobrine i riješi ga se!" Mogu zamisliti kakva je bila povijest
159

tog starog kauča. Vjerojatno su ga naslijedili od pokojne
bake. Oni su mladi ljudi, imaju moderan stan s modernim
pokućstvom. - "Što učiniti s tim starim kaučem?" upita muž.
"Jednostavno se ne uklapa u naš stil života. I tko zna kakvih
bi sve životinjica moglo biti u njemu. Najbolje ga je baciti!" I
tako su ga ostavili ondje gdje ja običavam šetati.
Na isti način postupa danas čovjek sa živim Bogom. Bog se
jednostavno ne uklapa u naš način života. Ne uklapa se u naše
suvremeno, pluralističko društvo. Ne uklapa se u mentalitet
našeg doba. Što učiniti s Bogom? - Ostavimo "stari kauč" u
crkvi! Ionako je cijeli tjedan zatvorena.
Dragi prijatelji, živi Bog nije nikakav stari kauč. Živi Bog
nije stari namještaj koji možemo po svojoj volji izbaciti iz
života jer je izišao iz mode. Imate li vi uopće pojma tko je živi
Bog? Vjerojatno je crkva kriva što je Bog postao problem.
Trebali bismo se naježiti već kod samog izgovaranja riječi -
Bog! A mi se skrivamo iza vela naše ravnodušnosti prema
Bogu i govorimo: "Ne računaj na mene, Bože!"
Moram vam reći još nešto. Vidite, općenito se govori kako
je čitav naš zapadni svijet bolestan; i to ne samo tjelesno, od
raka i svih mogućih drugih bolesti, nego duševno bolestan.
Znate li kako nevjerojatno raste broj depresivnih ljudi? Pa-
metni ljudi se pitaju zbog čega je obolio naš stari kulturni
svijet. Jedan švicarski liječnik rekao je nešto vrlo pametno o
tome: "Naša je generacija ozbiljno bolesna - zbog nedostatka
Boga!"
Vidite, u srednjem vijeku ljudi su još računali na Boga. To
potvrđuju velike crkvene građevine. Ipak, i tada se čovjek
pokušavao riješiti Boga. Sav je marksizam jedan gigantski
pokušaj da se čovječanstvo oslobodi Boga. Čovjek je Boga
htio zamijeniti tehnikom i tako ga se riješiti. Znanstvenici su
poveli kampanju i proglašavali: "Nema Boga!" Mase su kli-
cale: "Religija je opijum za narod!" I najgluplji klinac se
pitao: "Gdje bi onda Bog mogao biti" - i nastavio sisati palac.
"Ja ga još nisam vidio, znači nema ga!" - Čovjek se pokušao
riješiti Boga na zaista "veličanstven" način.
160

A znate li kako je danas? Znate li što se dogodilo? - Čovjek
se nije riješio Boga! Još uvijek tragam za ateistom koji ima
hrabrosti reći: "Bog ne postoji! Boga više nema!" Ako takav
igdje postoji, onda je toliko glup da nitko ne shvaća ozbiljno
njegove riječi. Utemeljitelj suvremene atomske rizike, profe-
sor Max Planck, kratko pred smrt izdao je knjižicu "Religija
i prirodna znanost" u kojoj je napisao: "Danas je nama
znanstvenicima samo po sebi razumljivo da živući Stvoritelj
stoji na kraju svake spoznaje." - Eto, nismo se riješili Boga!
Nedavno sam predavao u nekom gradiću u brdima. Kad sam
jedne večeri izišao iz crkve, pred ulazom je stajalo nekoliko
mladića, otprilike dvadesetogodišnjaka. - "Zašto ne uđete?"
upitah. - "Mmmh!" bijaše njihov odgovor. - "To nije nikakav
odgovor!" odvratih. "Reci mi," obratih se jednome od njih,
"postoji li Bog?" - "Ne znam!" odgovori on. Ja nastavih:
"Čovječe, to je zastrašujuće! Ili Bog postoji, i tada mu trebaš
pripadati, ili ne postoji; u tom slučaju, molim te, napusti
crkvu. Jesi li već napustio crkvu?" - "Nisam!" reče. Upitah
drugog mladića: "Postoji li Bog?" - "Da, ja vjerujem", odgo-
vori taj. - "O," rekoh, "reci mi, vršiš li njegove zapovijedi?"
- "Ne!" glasio je njegov odgovor.
I tako sam ih sve redom pitao. Nijedan od njih nije poricao
Božje postojanje, ali nijedan nije imao volje ozbiljno predati
svoj život Bogu; a tako je posvuda. Kada dođem nekome u
posjet, muškarci mi ponekad kažu: "Ja vjerujem u Boga, ali
drugima ostavljam da idu u crkvu." - Razumijete li to? Čovjek
ne poriče Boga, ali mu ni ne pripada!
Pitanje o Bogu ostaje bez odgovora; a pitanja na koja ne
znamo odgovora stvaraju komplekse u našoj nutrini, duševnu
bolest koja uništava čovjeka. Zato propadamo jer nemamo
hrabrosti raščistiti to s Bogom. - S potpunom izvjesnošću
tvrdim da ćete duševno propasti prije nego odete u pakao jer
nemate hrabrosti pripadati Bogu, a ne možete ga se ni riješiti.
U svjetlu te porazne situacije nalazimo se mi, kršćani, sa
svojom spasonosnom porukom: porukom da je Bog, prema
kojem se odnosimo s tako malo poštovanja, srušio zid koji
161

nas je odvajao od njega i došao k nama u tijelu Isusa Krista.
Dakle, božanski Spasitelj došao je na ovaj svijet! I ne samo
da je došao, već je za nas i umro na križu. Što bi još Bog trebao
učiniti za vas, osim što je podnio mučeničku smrt na križu?
Tada je, pobijedivši smrt, veličanstveno uskrsnuo od mrtvih i
otvorio put u život. A mi, što mi kažemo na to? - "To je jako
lijepo i zanimljivo, ali to nije za mene!" Od takve me nedo-
sljednosti hvata mučnina, jednostavno mi je zlo.
Još kao mladi župnik, u svom sam okrugu imao jednog
radnika koji mi se svaki put kad bih mu htio govoriti o Isusu,
rugao i ismijavao me. Kada sam ga upitao: "Kako ćete se
suočiti sa smrću?" odgovorio mi je: "Vi, popovi, uvijek plašite
ljude s tom smrću! Neću ja to!"
Nije mu bilo ni četrdeset godina kad je umro. Jedne me noći,
pred samu njegovu smrt, nazvala njegova žena. Požurio sam
k njima. Našavši se kraj njegove postelje, rekoh mu: "Ovo je
trenutak u kojem te Isus posljednji put zove!" - Bilo je
strašno. Pokušavao je moliti, ali nije mogao. Čitao sam mu
biblijske stihove, riječi milosti i utjehe, ali mu to ništa nije
značilo. Nekoć je govorio: "Neću ja to!" Sada Bog više nije
htio njega! Umro je u velikom očaju - bez mira Božjega.
Zaklinjem vas, počnite ozbiljno shvaćati veličanstvenu bi-
blijsku poruku: "Bog je tako ljubio svijet te je dao svog
jedinorođenog Sina da ne pogine ni jedan koji u nj vjeruje već
da ima život vječni." - Ali Isus je učinio nešto više! On govori
nevjerojatne riječi utjehe: "Evo, stojim na vratima tvojega
srca i kucam."
Dragi prijatelji, na svijetu ima toliko vrsta kršćana. Postoje
takvi koji misle da su kršćani jer plaćaju crkveni porez; dragi
ljudi, ali užasno dosadni. Postoje i kršćani koji idu u crkvu
samo na Božić. Ja ih zovem "božičnim kršćanima". Druga su
vrsta kršćana oni koji puštaju svoje žene u crkvu, ali sami
nikada ne prijeđu crkveni prag. - Strašno jeftino kršćanstvo!
Ima i takvih kršćana koji kažu: "Ja sam kršten." - Baš lijepo!
Ali ako je to sve...! Postoje i takvi kršćani koji su čuli riječ
živoga Boga: "Evo, stojim pred vratima i kucam. Ako tko čuje
162

moj glas i otvori vrata, ući ću k njemu..." - a svejedno kažu:
"Pusti me na miru! - Ne trebam te!" - Užasno!
Kada kažemo: "Gospodine Isuse, lijepo je biti malo kršćani-
nom, ali potpuno se predati, to je ipak malo previše. Nije to
za mene!" Tako kažemo: "Neću!" na potpuno krivom mjestu.
3. Postoji netko tko nije koristio te riječi
Taj netko je säm Gospodin Isus. On je sasvim sigurno imao
razloga reći: "Neću! Bez mene, molim!" - ali nije. - Hvala
Bogu da nije!
Dopustite mi i u vezi s tim ispričati jednu priču. Danski pisac
Jacobson napisao je dirljivu novelu: "Kuga u Bergamu". Ber-
gamo je gradić u Italiji, nedaleko Ravene. Nalazi se na brdu
i do njega vodi samo jedan kameniti put. U tom je gradiću,
piše Jacobson, u srednjem vijeku izbila kuga. - Strašno!
Posmrtna su zvona danomice zvonila, a ljudi se molili Bogu.
Vapili su u pomoć, ali odgovora nije bilo. Kuga je još jače
bjesnila. Odjednom im je postalo svejedno. Rekoše: "Bog je
mrtav!" Dokotrljavši bačve iz podruma započeli su veliku
pijanku. Ubrzo su se tako napili da su započeli seksualno
orgijati, ne pazeći tko kome pripada. Bila je to bakanalija,
orgija očaja. Danima su orgijali. Bilo im je svejedno. Prepu-
stili su se svojim strastima i porivima. Često bi se usred plesa
netko srušio, dotučen bolešću. Ostavili bi ga ležati gdje je pao.
Orgija se nastavljala. - "Jedimo i pijmo, sutra ćemo umrijeti!"
Jednog se dana iznenada zaustaviše. Začuli su nekakvu
pjesmu pa pojuriše na gradska vrata gdje ugledaše procesiju
pokajnika koji su nailazili putom pjevajući: "Kyrie eleison -
Gospodine, smiluj se!" Ispred sviju koračao je mladi fratar
noseći težak drveni križ. Procesija je tako stigla do gradskih
vratiju, gdje su stajali građani i previjali se od smijeha: "Vi
glupani! Ovdje je Bog mrtav! Prestanite sa svojim glupim
litanijama! Bog je mrtav! Dođite, jedimo i pijmo, sutra ćemo
ionako umrijeti!"
Fratar koji je predvodio procesiju nije obratio pozornost na
te riječi. Pošao je naprijed sa svojim teškim križem. Vrata
163

crkve bila su otvorena jer je više nitko nije posjećivao pa je
procesija mogla neometano ući. Fratar nasloni križ na zid.
Divlja, fanatična horda očajnih i pijanih građana ušla je za
njima. Mesar divlja izgleda, opasan krvavom pregačom, po-
peo se na oltar, zgrabio pozlaćeni kalež i zaurlao: "Pijmo!
Kod nas je Bog mrtav!"
Fratar se blijeda lica pope za propovjedaonicu i kretnjom
ruke pozva ljude da se smire. Okupljeni se umiriše očekujući
što će reći. U tišini koja je nastala čule su se riječi: "Nešto ću
vam ispričati. Kad je sin Božji visio na križu i kad su mu ljudi
zabili čavle u ruke i noge, narod se također rugao, psovao i
ismijavao ga. Čak su se i razbojnici, razapeti mu svaki s jedne
strane, pridružili rulji i rugali mu se. Tada sin Božji pomisli:
'Zar moram umrijeti za te ljude koje moja smrt nimalo ne
dira?! Za to prljavo čovječanstvo koje se više nikako ne može
popraviti?!' Tada sin Božji pomisli: 'Neću! Neću!' i svojom
božanskom snagom iščupa čavle iz drveta, skoči s križa, istr-
gnu svoju odjeću iz ruku rimskih vojnika tako da se oni
otkotrljaše sve do podnožja Golgote. Odjene se i vrati na
Nebo cijelim putem ponavljajući: 'Neću umrijeti za takve
ljude!' - Križ je ostao prazan! I sada više ne postoji izbavljen-
je, ni sreća ni spasenje. Sada preostaju samo smrt i pakao!"
Tako je propovijedao taj fratar. Nastala je smrtna tišina.
Mesar je već ranije sišao s oltara. Stajao je pred propovjedao-
nicom, a kalež mu se otkotrljao iz ruke. - "Ne postoji izba-
vljenje ni posvećenje..." Odjednom mesar zakorači tri koraka
prema fratru i poviče oštrim tonom: "Ti, vrati Spasitelja na
križ! Vrati Spasitelja na križ!"
Dragi prijatelji, fratar nije dobro ispričao. Nešto najdirljivi-
je je to da Sin Božji nije rekao: "Neću! Bez mene!" I moglo
bi se reći kako on visi na križu sve do današnjeg dana, iako
ljudi kažu: "Posao, užici i sve stvari ovoga svijeta važnije su
nam od našeg spasenja."
Taj Spasitelj, koji se ni danas ne prestaje zanimati za tebe,
imao je potpuno pravo kazati: "Neću umrijeti za vas! Činite
Što vas volja!"
164

Da sam ja bio Isus, pustio bih svijet neka ide u propast. Ali
Isus, Sin Božji, Spasitelj, nije rekao: "Neću!" već je otišao u
smrt za nas i sada nas traži da bi nas spasio! - Koliko dugo
vas još treba tražiti? Kada ćete konačno uvidjeti kako Isus želi
da budete njegovi? Kada će vam se otvoriti oči da mu kažete:
"Moj iskupitelj! Moj izbavitelj!"
4. "Bez mene ne možete učiniti ništa"
Znate, kada kažemo "bez mene" onda, na koncu, uvijek stoji
uskličnik. Isus je jedanput rekao: "Bez mene" - ali bez uskli-
čnika. Cijela rečenica glasf: "Bez mene ne možete učiniti
ništa." Možete biti potpuno sigurni da je to istina i da je sve
Što činite bez njega potpuno bezvrijedno u odnosu na vje-
čnost!
Jednog dana ugledao sam dvojicu dječaka koji su se tukli na
ulici. Tada je naišao treći pa je i on dobio batine. Dok sam im
se spremao pristupiti i razdvojiti ih, bio sam svjedokom po-
tresna prizora. Mali, onaj Što je naišao, nekako se izvukao iz
gužve. Iz očiju su mu tekle suze, a iz nosa krv. Kad se udaljio
nekih pet koraka od one dvojice, okrenuo se i povikao:
"Čekajte samo, reći ću vas mom starijem bratu!" Tada sam
zamijetio kako je odjednom sve bilo u redu. On ima starijeg
brata kome sve može reći i koji će mu pomoći. Pomislih:
"Dragi moj dječače, kako je dobro što imaš starijeg brata!"
Obuze me velika radost što i ja u Isusu imam velikog brata
koji stoji uz mene! Kako je dobro kada taj veliki brat moćno
stoji kraj svojih i podsjeća: "Bez mene ne možete učiniti
ništa."
Jedan je kršćanin napisao divnu pjesmu koja kaže:
Uzmi život sebi moj, neka bude svagda tvoj.
Uzmi dane moje sve, život moj nek' slavi te.
Zašto ne biste i vi svom Spasitelju, koji je toliko učinio za
vas, rekli: "Gospodine Isuse, ne želim više živjeti bez tebe!"
165

Postoji li sigurnost u religiji?
Ne postoji! Jedno je savršeno jasno: u religioznosti nema
nimalo izvjesnosti. "Religija" je po svojoj definiciji vječno
traženje Boga. To znači da uz to traženje nužno idu postojani
nemir i nesigurnost. Za razliku od toga, "evanđelje" je nešto
sasvim drugo. Evanđelje je Božje traganje za nama. Stoga je
bolje postaviti pitanje ovako: "Postoji li sigurnost, to jest
izvjesnost u kršćanstvu?"
1. Nečuvena neizvjesnost u vezi s Bogom
Moram vam nešto reći: mi, ljudi današnjice, pomalo smo
smiješni. Čim nas negdje malčice zaboli, odmah trčimo li-
ječniku i upitamo: "Gospodine doktore, ovdje i ovdje me boli.
Što bi to moglo biti?" Čovjek želi točno znati što s njime nije
u redu!
Ili jedan drugi slučaj. Obitelj traži kućnu pomoćnicu i jedna
se djevojka javi na oglas. "Da," objašnjava joj domaćica, "imat
ćete svoju sobu s toplom i hladnom vodom, televizor i hi-fi
uređaj. Imat ćete i jedan slobodni dan tjedno." "To je u redu",
djevojka će, "ali ja bih rado htjela znati koliko ću zarađivati."
"No," odvrati joj žena, "o tome ćemo se dogovoriti drugom
prigodom. Prvo bih htjela vidjeti kako radite." "Ne, ne,"
usprotivi se djevojka, "pod tim uvjetima ne mogu prihvatiti
posao. Već bih sada htjela znati koliko ću zarađivati."
Je li djevojka bila u pravu? Naravno, jest! Kada tražimo
posao, tada je jedno od najvažnijih pitanja: "Kolika je plaća?"
ili "Kakav će biti moj status?" Želimo znati na čemu smo! U
pitanju novca ne dopuštamo nikakvu neizvjesnost. Da, na
svim područjima želimo znati na čemu smo, samo na naj-
važnijem području, u našem odnosu s Bogom, dopuštamo
najnevjerojatniju neizvjesnost.
Prije mnogo godina vodio sam u Augsburgu niz sastanaka u
šatoru postavljenom na Plärreru, trgu na kojemu se održavao
166

godišnji sajam. Organizatori tih sastanaka došli su na sjajnu
zamisao. Budući da su subotom uvečer lokali bili prepuni,
zaključili su: "Napravit ćemo sastanak u subotu navečer - u
ponoć." To nismo objavili javno jer tada bi svi dragi, radoznali
kršćani došli na taj sastanak, a to smo htjeli izbjeći.
Moji su prijatelji u pola dvanaest krenuli automobilima i
pokupili sve "noćne ptice" što su izlazile iz lokala koji su se
zatvarali u ponoć: konobare koji su se vraćali kućama i kono-
barice koje su završile naporni tjedan. Dugo su iskrcavali svoj
"teret" pred ulazom u šator. Kad sam se u ponoć popeo na
podij, preda mnom je bio skup kakav sam rijetko imao prigo-
du vidjeti. Neki su bili pomalo pripiti. Jedan od takvih je
sjedio točno ispred mene; neki debeljko s polusažvakanom
cigarom u ustima i šeširom kakav su moji dečki nazivali
"lubenicom". Pomislih: "Nadajmo se da će sve biti dobro."
Počeo sam govoriti. Kad sam prvi put spomenuo riječ "Bog",
debeljko s "lubenicom" mi upadne u riječ: "Bog ne postoji!"
Svi se nasmijaše. Ja se nagnuh s propovjedaonice i upitah ga:
"Jeste li potpuno sigurni da nema Boga? Jeste li sto posto
sigurni u to?" Počeše se po glavi tako da mu "lubenica" skoro
pade na oči, prebaci cigaru u drugi kut usana i konačno reče:
"No, pa ne postoji nitko tko to može znati sto posto." Na te
se riječi nasmijah debeljku u lice i rekoh mu: "Ipak postoji!
Ja to točno znam!" "Ma nemojte," prihvati on, "odakle biste
vi mogli znati nešto točno o Bogu!" Nato mu objasnih da od
Isusa znam pouzdano da Bog postoji i sve što čovjek može
shvatiti o njemu. Odjednom se cijeli skup umirio.
Jeste li vi sigurni u vezi s Bogom? Pitam to one koji se
smatraju kršćanima. Možete li reći: "Mogao bih se zakleti da
je izbrisana optužnica s mojim grijesima i da je cijena u
potpunosti isplaćena"? Većina bi, nažalost, odgovorila: "Na-
dam se!"
Smiješno je to kada u vezi s Bogom i pogani i kršćani žive u
istoj velikoj neizvjesnosti i sumnji. Kada bih prošao kroz grad
i pitao ljude koje sretnem putem: "Recite mi, vjerujete li da
postoji Bog?" odgovorili bi mi: "Da, nekakav Bog postoji".
167

Kad bih nastavio s pitanjem: "Pripadate li mu?" odgovorili bi
mi: "Ne znam!" - Kakva nečuvena nejasnoća i neizvjesnost u
vezi s tako važnim pitanjem!
Ovo što ću vam sada ispričati doživio je jedan moj mladi
prijatelj. On je student, a ljeti kad nema predavanja radi kao
pomoćni građevinski radnik kako bi zaradio džeparac. Jed-
nog su dana njegovi kolege s posla saznali za njegovu aktiv-
nost u evanđeoskoj omladinskoj grupi. "Čovječe," upitaše ga,
"ti odlaziš k pastoru Busenu?" - "Da." - Radnici počeše
namigavati jedan drugome. - "Onda sigurno svake nedjelje
odlaziš u crkvu?" - "Naravno!" - "Svake nedjelje?" - "Da,
svake nedjelje!" - "Svake nedjelje!? Jesi li poludio?!" - "Ne,"
reče, "kroz tjedan odlazim i na biblijsko proučavanje!" -
"Čovječe, ti si zacijelo poludio!" -1 tada počeše izlijevati svoj
otrov: "Popovi zaglupljuju narod!" - "Kršćanstvo je zakazalo,
iako je imalo na raspolaganju skoro dvije tisuće godina!" -
"Biblija je velika glupost!"
Ukratko, mladić je bio izložen groznom izrugivanju, ali je
srećom imao "debelu kožu" pa je sve nekako podnio. Kad su
'dečki' završili, reče im: "Pa kad tako mislite o kršćanstvu,
pretpostavljam da ste napustili crkvu." Svi su zanijemjeli.
Jedan stariji čovjek konačno prekinu muk: "Što misliš reći
time: 'napustili crkvu'? Čovječe, i ja vjerujem u Boga! Misliš
li kako si samo ti kršćanin? I ja sam kršćanin! - Ja vjerujem
u Boga!" Tada ga i ostali počeše napadati: "Što se praviš
boljim od nas! I mi smo kršćani! I mi vjerujemo u Boga!"
Odjednom su se uloge zamijenile. Sada su svi vikali u jedan
glas: "I mi vjerujemo u Boga! I mi smo kršćani!" Kad su
završili, moj ih prijatelj upita: "Pa zbog čega me onda ismija-
vate?" Njihov je odgovor bio: "Ah, ideš nam na živce! S
tobom se ne može razgovarati!"
Razumijete li to? Odrasli ljudi, prekaljeni građevinari koji
s lakoćom mogu popiti nekoliko boca piva, najprije su urne-
besno ismijavali kršćanstvo da bi naposljetku rekli: "Samo
trenutak, i mi smo kršćani!" - Što kazati na to? Nije li to
potresno?
168

Čovjek se prepušta velikoj neizvjesnosti u vezi s Bogom i
vječnošću. Tu se ponekad ponašamo kao pogani, ponekad
kao kršćani: pola-pola. Nisam li i pravu? Bojim se da većina
vas živi u istoj takvoj neizvjesnosti i nejasnoći!
2. Biblija govori o divnoj izvjesnosti
Sada ćete vjerojatno začuđeno upitati: "Dobro, gospodine
Busch, ima li kršćanska vjera kakve veze s izvjesnošću? Nije
li ispravna ona pošalica kako se u kršćanstvu ništa ne zna, a
sve se mora vjerovati?"
Nedavno je jedan čovjek izrekao još jedan u nizu bisera
kojih sam se za života dosta naslušao: "Znate, jasno mi je
kako su dva puta dva četiri, ali u kršćanstvu se ne može ništa
znati - jedino se mora vjerovati." I to je još jedno od shvaća-
nja koje tvrdi da ne upotrebljavamo svoj razum, nego da
moramo slijepo vjerovati u kršćanske istine. Takvo uvjerenje
zastupa većina.
Netko bi mi mogao reći: "Ali, gospodine Busch, pa ni vi,
kršćani, niste jedinstveni. Postoje katolici, evangelici i mnogi
drugi. Kod evangelika postoje još luterani, reformirani itd.
Tko je onda u pravu?" Čini mi se da je i sam tzv. kršćanski
svijet u osnovi uvjeren kako je kršćanska vjera nešto najneiz-
vjesnije i najnesigurnije što postoji. - Ali to je golema buda-
laština.
U stvari, tek iz Novog zavjeta možemo naučiti što je kršćan-
stvo. U njemu je svaka stranica ispunjena ohrabrujućom
izvjesnošću! Vjerujte mi, u to nema sumnje! Smiješno je što
mnogi kršćani žive u takvoj neizvjesnosti. To nimalo ne doli-
kuje kršćanstvu. Zaista ne! Cijeli Novi zavjet ispunjen je
izvjesnošću koja silno zrači.
Najveća izvjesnost je: Bog postoji! Ne nekakvo Vrhovno
Biće, Providnost, Sudbina ili "nekakav Bog", već živi Bog,
Otac Isusa Krista. Odakle to znamo? Otvorite Bibliju na bilo
kojem mjestu i nećete naići na religijske probleme, nego na
svjedočanstvo: Bog živi! On se objavio u Isusu Kristu! Čovjek
koji živi bez Boga, živi pogrešno i bijedno.
169

U Bibliji postoji i sigurnost da me taj Bog, koji može uništiti
sve narode i suditi svim ljudima u posljednji dan, ljubi žarkom
ljubavlju. Nije to nikakva pretpostavka, nego obećanje zapi-
sano u osmom poglavlju poslanice Rimljanima: "Siguran sam
da nas neće ni smrt, ni život, ni anđeli, ni poglavarstva, ni
sadašnjost, ni budućnost, ni sile, ni visina, ni dubina, ni bilo
koje drugo stvorenje moći rastaviti od ljubavi Božje koja je u
Isusu Kristu, Gospodinu našemu." Ljubav Božja je došla k
nama u Isusu! To ne pretpostavljamo, to zasigurno znamo.
Gdje je ljubav Božja? On nas je ljubio u Isusu.
Isusovi sljedbenici pjevaju:
Kad mir mi nebeski proniče svu grud,
ma prijetile bure U' grom
ja ipak ću pjevat u vjeri posvud:
"Dobro mije u Gospodu mom!"
Moj grijeh je oprošten, izbrisan dug moj.
Ta vijest pruža mir srcu mom.
Na križu je Krist za me platio sve.
"Slavljen Bog!" kličem sad dušom svom...
Biste li i vi mogli pjevati ovu pjesmu? Imate li ikakvu
predodžbu o čemu ona govori?
Ljudi Biblije bili su potpuno sigurni da pripadaju Bogu.
David reče u 49. psalmu: "...moju će dušu Bog ugrabiti iz
kandži Podzemlja i milostivo me primiti." Nema tu: "Nadam
se da ću jednom biti spašen", nego "Ja znam: bit ću spašen."
- Ili: "Bog nas je spasio od vlasti tame i prenio u kraljevstvo
svog ljubljenog Sina." Isusovi su učenici kroz svog Učitelja
doživjeli korjenitu promjenu u životu - i znali su to! Čujte što
govori jedan od njih: "Mi znamo da smo prešli iz smrti u
život." "Mi znamo!" Možete li i vi to reći? - Ili: "Njegov Duh
svjedoči mome duhu: dijete sam Božje." Uočite to "jesam"!
Biblija je puna takve sigurnosti. Odakle onda našem narodu
ovakva glupa izreka: "Dva i dva su četiri, to mije dobro znano,
ali u kršćanstvu se ne može ništa znati zasigurno, već se mora
slijepo vjerovati"? I ja dobro znam: dva i dva su četiri, ali s
170

daleko više sigurnosti znam da postoji Bog! Dobro znam, dva
i dva su četiri, ali još bolje znam da nas Bog ljubi u Isusu
Kristu. Oni koji su se obratili živome Bogu kažu: "Znam, dva
i dva su četiri, ali još sigurnije znam da sam postao dijete
Božje!"
Pitam vas, gdje je u današnjem kršćanstvu moguće naići na
takvu sigurnost? - Gdje? Ne pokazuje li nam to koliko smo
se udaljili od Biblije i njezina nauka i kako je krajnje vrijeme
da joj se vratimo? Odbacite svoje površno kršćanstvo! Nećete
imati nimalo koristi od toga ako budete površni kršćani.
Prava je korist tek kad imate biblijski kršćanski stav. Tek to
se isplati! Isplati se jedino imati sigurnost da postoji Bog koji
me ljubi žarkom ljubavlju i kojemu mogu pripadati. Ništa se
drugo ne isplati!
Ta sigurnost zrači iz svih pjesama koje se pjevaju u zajedni-
cama kršćana. Evo jedne od njih: Sretna sigurnost, Isus je moj!
I Njemu sam dao sav život ja svoj. / Baštinik Spasa, sretan sam
ja I - rođen od Duha i krvlju spran.
Kršćanstvo nije lutanje u gustoj magli. Istinski kršćanski
stav je čvrsta i snažna sigurnost! Ili riječima pjesme:
U Kristu čvrst je temelj moj, / na njeg' oslanjam život svoj. I
Sve drugo brzo nestaje, I Krist čvrsta Stijena ostaje. / Tko u njeg'
nadu položi, I taj na pijesku već ne gradi..
Sigurnost u kršćanstvu znači: objektivno znati da postoji
Bog i da je njegovo otkrivenje u Isusu istinito - pa makar i
sav svijet odbacio istinu da je Isus umro zbog pomirenja Boga
i čovjeka, a potom uskrsnuo kako bi spasio grešnike - čak i
ako to nitko ne prihvati.
Sigurnost u kršćanstvu jest kada znam da postoji Bog koji
se objavio u Isusu Kristu koji je umro i uskrsnuo. To znam
jer sam spasonosnom vjerom osobno prihvatio tu činjenicu.
Makar deset tisuća profesora uvjeravalo mladog kršćanina:
"Isus nije uskrsnuo!" on im mirne duše može reći: "Cijenjeni
deset tisuća profesora! Ja znam: moj Iskupitelj živi!" Ma bio
i cijeli svijet protiv njega, vjernik može reći: "Ja znam zašto
171

vjerujem!" Kad biste mene zasuli hrpom znanstvenih pretpo-
stavki, odgovorio bih vam: "Ja znam bolje!" I kad bi sav svijet
bio u nedoumici, ja bih rekao: "Ja imam sigurnost!"
- Dragi prijatelji, tolika je sigurnost u kršćanskoj vjeri koja
je zasnovana na Bibliji.
3. Imate li vi sigurnost?
Zaista, posjedujete li vi takvu sigurnost? Ili vam nedostaje?
Kada kažete: "Mislio sam do sada da sam kršćanin, ali nisam.
Više mi ništa nije jasno!" tada nije bilo uzalud ovo što sam
dosad govorio.
Sjećam se jednog kršćanskog kampa za mladež u Nizozem-
skoj gdje sam bio sa svojim dečkima. U dva sata noću netko
pokuca na vrata moje sobe. Otvorih vrata. Preda mnom je
stajalo cijelo društvo u pidžamama. "Što želite?" upitah ih.
Jedan mi odgovori: "Vjerovali smo da smo kršćani, ali sada
smo shvatili da to još nismo!" To ih je toliko uznemirilo da
su u noći, u dva sata, htjeli razjasniti to što ih je tištilo. Velika
je stvar kad shvatimo kako smo, iako se nazivamo kršćanima,
jako udaljeni od sigurnosti o kojoj govori Biblija.
Spurgeon, veliki engleski propovjednik po kojem je Bog
učinio silna duhovna probuđenja, jednom je to ovako izrazio:
"Vjera je šesto čulo." Kao što znate, mi posjedujemo pet
osjetila pomoću kojih opažamo ovaj svijet. To su: vid, sluh,
opip, okus i njuh. To je pet osjetila pomoću kojih možemo
doživljavati ovaj trodimenzionalni svijet. Čovjek koji živi
samo uz pomoć tih pet osjetila, pita se: "Gdje je Bog? Ne
vidim ga. Ni Isusa ne vidim. Ne vjerujem ja u to!" Šesto čulo
primamo tek kada nas Bog prosvijetli svojim Svetim Duhom.
Tada možemo ne samo gledati, slušati, doticati, mirisati i
kušati, tada možemo spoznati jedan drugi svijet! Biblija kaže:
"A ovo je vječni život, spoznati tebe, jedinog pravog Boga, i
onoga koga si poslao - Isusa Krista." Tu tek dolazi do izražaja
šesto čulo!
Nedavno sam u Essenu bio kod jednog vrlo uspješnog indu-
strijalca. Svoje je sjedište imao u visokoj poslovnoj zgradi s
172

koje se moglo vidjeti više od polovice grada. Pošto sam prošao
kroz nekoliko čekaonica i ureda, konačno sam se našao u
njegovu uredu. Brzo smo završili ono zbog čega sam došao.
Tada smo zapodjenuli razgovor. On reče: "Zanimljivo je
jednom imati i pastora u svom uredu!" - "Svakako," odgovo-
rihmu, "to je zaista uzbudljivo!" On nastavi: "Recite mi jednu
stvar: poslije rata ponekad sam odlazio na neke teološke
seminare, ali sam stekao dojam da..." - "Recite samo," ohra-
brili ga, "ja imam dobre živce!" - "Dobro, imao sam dojam",
reče on, "daje kršćanstvo nešto vrlo nejasno. Vidite, nama su
predavali o temama poput: 'Kršćanin i privreda', 'Kršćanin i
razoružanje', 'Kršćanin i naoružanje', 'Kršćanin i novac',
'Kršćanin i njegova crkva'; ali nam nikad nitko nije rekao što
uistinu znači biti kršćaninom. Izgleda da ni oni sami to nisu
znali!"
Sjedio sam u tom lijepom uredu i primio te riječi kao udarac
u čelo: "Očito je, ni oni sami nisu to znali!" - "O, vi griješite!"
rekoh mu. Začuđeno me pogleda i upita: "Možete li mi vi reći
što je to biti kršćanin?" - "O, da," odgovorih, "želim vam na
to jasno odgovoriti. Nema tu nikakvih nejasnoća." - "Ha,"
reče on pomalo podrugljivo, "jedni kažu, kršćanin je netko
tko nikad nije imao problema s policijom, a drugi da je
kršćanin onaj tko je crkveno kršten i pokopan!" Ja nastavih:
"Gospodine generalni direktore, reću ću vam što znači biti
kršćaninom. - Kršćanin je čovjek koji može iz dubine srca
reći: 'Vjerujem da je Isus Krist istinski Bog, rođen od Oca u
vječnosti; i istinski čovjek, rođen od djevice Marije - moj
Gospodin koji je izbavio mene, prokletog i izgubljenog čo-
vjeka...' - Gospodine generalni direktore, i vi ste 'proklet i
izgubljen čovjek'!" - On kimnu. Razumio je. Priznao je. Da,
takvi smo mi. - "Dobro," nastavih," '...koji je mene izgublje-
nog i prokletog čovjeka izbavio, otkupio me od grijeha i
oslobodio moći đavla.' - Gospodine direktore, '...oslobodio
me od moći đavla'!" I opet potvrdno kimnu. To mu je bilo
poznato. Ja nastavih: "...ne 'nečim raspadljivim - srebrom ili
zlatom, nego skupocjenom krvi Krista kao nevina i bez mane
173

Janjeta...' - da bih mogao postati njegovim vlasništvom." -
"Vidite, onaj tko može reći: 'Ja pripadam Isusu, ja sam nje-
govo vlasništvo; on me otkupio svojom krvlju od grijeha,
smrti i pakla. U to sam siguran!' - taj je kršćanin, gospodine
direktore."
Na trenutak u uredu zavlada tišina. Tada on prozbori: "Ka-
ko doći do toga? - Kako da ja dođem do toga?" Na to mu
odgovorih: "Vaša mi je tajnica rekla da odlazite na odmor.
Još danas poslijepodne poslat ću vam Novi zavjet. Ponesite
ga sa sobom na odmor i pročitajte svaki dan jedan dio Ivanova
evanđelja; čitajte i uz to molite. Eto, tako ćete doći do toga."
Kršćanski stav, kakav je otkriven u Novom zavjetu, jest
sigurnost da su objektivne istine ispravne i da ih se može
prihvatiti subjektivnom vjerom te tako biti spašen! Imate li
vi takvu sigurnost? Ja ne bih mogao živjeti kad ne bih bio
siguran da me Bog prihvatio.
Jednog sam mladića upitao: "Ljubiš li ti Isusa?" - "Da",
odgovori on. - "Znaš li je li te on prihvatio? Jesi li njegovo
vlasništvo?" - "Pa nisam baš siguran. Još se uvijek jako borim
sa sumnjama." - "Čovječe," rekoh mu, "ja tako ne bih mogao
živjeti. Ja moram biti siguran da me Bog prihvatio!"
Vi, nesigurni kršćani, koji još ne znate postoji li Bog ili ne
postoji. Vi koji do zadnjeg novčića znate svoje financijsko
stanje, ali o Bogu ne znate ništa - vi ni niste kršćani! Prema
učenju Novog zavjeta kršćani su oni koji mogu reći: "Vjeru-
jem da je Isus postao Gospodarom mog života."
Htio bih vam ispričati jednu pripovijest koju ste vjerojatno
već čuli. General von Viebahn je ispripovjedio kako je na
nekoj vježbi jahao šumom, zakvačio se za granu drveta ispod
kojeg je prolazio i poderao odoru. A jednom generalu ne
priliči jahati uokolo u poderanoj odori. Kad je navečer uja-
hao u selo u kojem se smjestio glavni stožer, opazi nekoliko
vojnika gdje sjede na nekom zidiću. Zaustavi konja i upita:
"Je li tko od vas krojač?" Jedan od vojnika se ispravi i reče:
"Gospodine generale, ja sam Krojač." Tada mu general von
174

Viebahn zapovjedi: "Odmah dođite u moje sjedište u krčmi
'K janjetu' zakrpati mi odoru." No vojnik odgovori: "Ne
mogu vam to učiniti." "Kako ne možete? Pa vi ste krojač!" -
"Oprostite, gospodine generale", reče ovaj, "ja se prezivam
Krojač, ali nisam krojač."
Prepričavajući taj događaj, general von Viebahn reče: "To se
može reći i za mnoge kršćane. Smatraju se kršćanima, ali bi
zapravo morali reći: 'Ja se samo nazivam kršćaninom, ali u
biti nisam kršćanin.'"
O, kako je to zastrašujuće stanje! I kako je to opasno stanje,
jer takav čovjek uopće nije spašen!
4. Kako se dolazi do sigurnosti?
Vjerojatno me želite pitati: "Kako steći takvu sigurnost?"
Na to ću vam odgovoriti: "Molite Boga za to!" Počnite redo-
vito čitati Bibliju. Svaki dan odvojite petnaestak minuta. Ali
htio bih vam reći još nešto vrlo važno. Do sigurnosti u vjeri
ne dolazi se razmišljanjem, nego putem savjesti.
Kada danas razgovaram s ljudima o kršćanstvu, često mi
kažu: "Gospodine pastore, ja, nažalost, ne mogu vjerovati. U
Bibliji ima toliko proturječja." - "Proturječja?" upitam tada
ja. - "Da, proturječja. Evo, na primjer, u Bibliji piše da su
Adam i Eva imali dva sina, Kajina i Abela. Kajin je ubio Abela
te je tako ostao sam. No, kasnije piše da je otišao u stranu
zemlju i tamo sebi našao ženu. Ali, ako su oni bili jedini ljudi,
onda on nije mogao naći ženu! Gospodine pastore, ja to ne
mogu razumjeti."
Jeste li već čuli tu priču? Tom pričom Nijemci opravdavaju
svoju nevjeru. Kad mi je netko ispriča, običavam mu odgovo-
riti: "To je zaista zanimljivo. Evo vam Biblija. Pokažite mi
gdje to piše da je Kajin otišao u stranu zemlju i ondje si našao
ženu?" - Tada pocrvene. - "Dobro," nastavljam ja, "kada
tako hrabro odbacujete Bibliju, uz čiju su pomoć tisuće ra-
zumnih ljudi pristupili k vjeri; ako sebe smatrate pametnijim
od njih, onda ste je, vjerojatno, temeljito proučili. Pokažite
mi gdje to piše!"
175

Uvijek ispadne da nemaju pojma. Tada im ja pokažem
mjesto gdje to piše u Knjizi Postanka. Tamo uopće ne piše to
što tvrde, nego nešto sasvim drugo: "Kajin ode ispred lica
Jahvina u zemlju Nod, istočno od Edena, i ondje se nastani...
Kajin pozna svoju ženu te ona zače i rodi..." Svoju je ženu
doveo sobom. Tko je bila ta žena? Zapisano je također da su
Adam i Eva imali mnogo sinova i kćeri. Ta je žena, dakle, bila
Kajinova sestra. Biblija jasno govori kako je Bog želio da sav
ljudski rod nastane od jedne krvi. Zbog toga su se u početku
braća i sestre morali ženiti i udavati međusobno. Kasnije je
Bog to zabranio. Je li to dovoljno jasno?
Tada se takvoj osobi sva njezina teorija sruši poput kule od
karata. Pitate se je li povjerovala? - Ni govora! Odmah ima
spremno novo pitanje: "Gospodine pastore, recite mi..." - i
nastavlja se isto. Stoga je jasno: ja mogu nekome odgovoriti
na sto tisuća pitanja, a on će i nakon toga ostati u mraku kao
što je bio prije. Do vjere se ne dolazi putem logičkog raz-
mišljanja, već putem savjesti.
Moj prethodnik u Essenu bio je Julius Dammann, pastor i
propovjednik. Jednom mu je prišao neki mladić i postavio
pitanje o Kajinovoj ženi i druga slična pitanja. Dammann
odmahnu rukom i reče: "Mladiću, Isus Krist nije došao odgo-
varati na prepredena pitanja, već spasiti grešnike! Navratite
k meni onda kad shvatite da ste jadan grešnik."
Ljudi s nemirnom savješću, takvi koji znaju da njihov život
ne valja i ne mogu umiriti svoju dušu, takvi mogu naučiti kako
vjerovati Spasitelja. Razumsko će shvaćanje doći kasnije.
Jednom sam doživio nešto što vam neizostavno moram
ispričati. Jednog sam dana došao u bolesničku sobu u kojoj
su ležala šestorica muškaraca. Kad uđoh, prijateljski me poz-
draviše: "Ah, gospodine pastore, kako je dobro što ste naišli!
Baš imamo jedno pitanje za vas." - "O, baš mi je milo,"
odgovorih, "kakvo to pitanje imate za mene?" Pretpostavljao
sam da su mi pripremili jedno od onih pitanja u kojima je
prikrivena zamka. I jedan od njih upita: "Vi vjerujete da je
Bog svemoguć?" - "Da, vjerujem!" - "Dobro, odgovorite mi
176

onda, može li Bog stvoriti kamen koji će biti tako težak da ga
ni on säm neće moći podići?" Primjećujete li u čemu je
zamka? Da sam rekao: može, tada Bog nije svemoguć; da sam
pak rekao: ne može, opet bi ispalo da nije svemoguć. - "Može
li vaš Bog stvoriti tako težak kamen da ga ni säm ne može
podići?" Na trenutak sam razmišljao kako mu to objasniti.
Shvatih koliko je glupo to pitanje pa ga, umjesto odgovora,
upitah: "Mladiću, sada ću ja vama postaviti jedno pitanje:
'Jeste li proveli besane noći pokušavajući pronaći odgovor na
to pitanje?' " - "Besane noći?" upita začuđen. "Ne, nisam!"
Nato mu ja objasnih: "Vidite, moje je vrijeme predragocjeno
da bih ga mogao samo tako trošiti. Ja vam mogu odgovarati
samo na pitanja zbog kojih ljudi provode besane noći. -
Mladiću," nastavih, "recite mi ima li nešto zbog čega ne
možete spavati?" Njegov je odgovor uslijedio neobično brzo:
"Da, imam problem s djevojkom. Ona očekuje dijete, a ne
možemo se vjenčati!" - "A tako," rekoh, "zbog toga ne mo-
žete spavati. Možemo onda govoriti o tome!" - "Ali kakve to
veze ima s kršćanstvom?" začudi se. - "Varate se," rekoh,
"pitanje o onom kamenu nema nikakve veze s kršćanstvom.
Ali ovo s djevojkom ima! Vidite, vi ste sagriješili! Prekršili
ste Božju zapovijed kad ste imali spolni odnos s njom! Zato
sada razmišljate kako se izvući iz tog problema kroz jedan
daleko veći grijeh, pobačaj. Zaglibili ste u grijehu i krivnji.
Jedini vam je izlaz obratiti se živome Bogu, pokajati se i
priznati: 'Sagriješio sam!' Tek tada će vam Spasitelj moći
pomoći." Odjednom mu sinu: "Isus se zanima za moju opte-
rećenu savjest! Isus mi može pomoći! On me može spasiti i
obnoviti moj uništeni život!"
Vidite, prvo je pokušao razumom, ali je sve što je time dobio
bila obična glupost. Kad je pokušao putem savjesti, odjed-
nom mu je sve postalo jasno. - Je li i vama jasno? Do
sigurnosti spasenja ne dolazimo kroz odgovore na preprede-
na pitanja, već kroz dopuštanje svojoj savjesti da dođe do
izražaja. Tek onda kažemo: "Sagriješio sam!" Tek će vam se
tada objaviti raspeti Spasitelj i primit ćete oproštenje grijeha.
177

Postat ćete njegovo dijete. Put do toga prolazi kroz savjest,
ne kroz razum.
Vidite, kad čovjek dolazi k sigurnosti spasenja, tada mora i
nešto riskirati. Na crkvenim ste zgradama vjerojatno već
zamijetili obojene staklene prozore -vitraje. Kad takve pro-
zore gledate izvana za lijepa dana, izgledaju vam tako crni da
jedva opažate boje na njima. Ali kad uđete u crkvu, boje
odjednom ožive. Isto je i s kršćanskom vjerom, tako dugo dok
je promatrate izvana, ne možete ništa shvatiti. Sve vam izgle-
da mračno i dosadno. Morate ući ako želite vidjeti pravu
ljepotu kršćanstva! Morate se odvažiti i preuzeti rizik susreta
s Isusom! Morate se predati Spasitelju, predati mu svoje
povjerenje! Tada će sve postati jasno i svijetlo! To je korak iz
smrti u život. U trenutku ćete razumjeti sve o kršćanstvu.
Isus se molio jednom kad su ga slušale tisuće ljudi. Odjed-
nom je rekao nešto grozno: "Ovakvi kakvi ste sada, ne možete
ući u kraljevstvo nebesko! Morate se nanovo roditi! Vaša
narav, ni ona najbolja, nije podobna za kraljevstvo nebesko!"
Među prisutnima je bilo i nekoliko muškaraca koji rekoše:
"Dođite, idemo odavde! Taj čovjek pretjeruje!" Tri su čovje-
ka napustila skup. To vidje šest žena koje rekoše: "Muškarci
odlaze. Dođite, idemo i mi!" I žene odu. Vidjevši to, neki
dječaci rekoše: "Muškarci su otišli. I žene su otišle. Dođite,
onda idemo i mi!" Na kraju se razišao cijeli skup. To mora da
je bilo strašno.
Zamišljam kako bi bilo da ja propovijedam, a ljudi jedan po
jedan počnu odlaziti. Odjednom se nađem sam s nekolicinom
najvjernijih slušatelja. - To se dogodilo Isusu. - Strašno!
Odjednom je ostao sam. Tisuće su ga napustile dok je govo-
rio. Nisu ga više htjeli slušati. Ostala su samo dvanaestorica
apostola.
Da sam ja bio Isus, molio bih: "Ah, ostanite još malo!
Nemojte me i vi napustiti!" No, Isus je učinio nešto drugo.
Znate li što je rekao? Rekao je: "I vi možete ići ako želite!"
U kraljevstvu Božjem nema prisile. Kraljevstvo Božje je jedi-
no kraljevstvo u kojem nema policije! U kraljevstvu Božjem
178

vlada sloboda izbora! - Izvolite, i vi možete otići!" Tako je
Isus rekao svojim učenicima i oni su to prihvatili. Nije lako
ostati kad ode Jest tisuća ljudi. I učenici su skoro otišli,
pogotovo kad je Gospodin rekao: "Izvolite, idite!" Širom im
je otvorio vrata: "I vi možete otići! I vi možete biti izgubljeni!
I vi možete živjeti bezbožno! I vi možete odjuriti u pakao!
Učinite kako želite!" Petar je razmišljao samo trenutak: "Ka-
mo poći? Kome? Proživjeti svoj život radeći i mučeći se poput
konja ili u prljavštini grijeha? A na kraju me čeka smrt i
pakao. Sve je to bezvrijedno!" Tada pogleda Isusa i sve mu je
bilo potpuno jasno: vrijedan je jedino život koji se proživi s
Isusom! Zato i reče: "Kamo da odemo, Gospodine Isuse? Ti
imaš riječi vječnoga života i mi vjerujemo i znamo - čujte, to
je sigurnost! - ti si Krist, Sin živoga Boga. Ostat ćemo s
tobom!"
Dragi prijatelji, tako se stječe sigurnost. Promisli se o ra-
zličitim životnim putevima i zaključi: Isus je moja jedina
šansa! - O, kako želim da i vi dobijete tu predivnu sigurnost
da možete reći: "Mi vjerujemo i znamo: ti si Krist, Sin živoga
Boga."
I na kraju bih htio reći još nešto vama koji ste tek započeli
koračati u vjeri. Predali ste svoje srce Isusu, ali vas ipak muče
sumnje pa mislite: "Nemam sigurnost spasenja. Kako steći
takvu sigurnost? Još uvijek je mnogo grijeha u mom životu!"
Takvim ozbiljnim dušama želim reći: "Mislite li da bi čovjek
prvo trebao biti bezgrešan da bi mogao imati sigurnost spa-
senja? Tada bismo morali čekati tako dugo dok ne odemo na
Nebo! Do svog posljednjeg dana, do posljednjeg daha, trebat
ćemo krv Isusa Krista za oproštenje naših grijeha!
Sjetite se priče o izgubljenom sinu. On se vratio kući i rekao:
"Sagriješili!" Otac ga je prihvatio i priredio veselje. A sada
pokušajte zamisliti ovaj prizor: sljedeće jutro sinu nepažnjom
padne šalica iz ruke i razbije se. Kraj onih svinja zaboravio je
kako se ponaša za stolom. Dakle, ispala mu šalica iz ruke.
Čuvši kako šalica uz lomljavu pada na pod, opsuje: "Prokleta
šalica!"
179

Mislite li da ga je otac zbog toga izbacio iz kuće: "Van, gubi
se natrag k svojim svinjama!" Što mislite, bi li tako postupio?
- Ne! Otac reče: "U redu je, sine, dogodilo se!" Objasnio bi
mu: "Dragi sine, drugi put malo pripazi. Pomoći ćemo ti dok
ne naučiš odlagati šalicu na stol. Kad ti se dogodi nešto takvo,
strpjet ćemo se dok se ponovno ne privikneš na kućni red i
odvikneš od psovanja." - Sigurno ga ne bi poslao natrag k
svinjama!
Vidite, kad se netko preda Isusu, odjednom otkrije nešto
jStrašno: stara narav još nije potpuno nestala i on još ponekad
sagriješi! Ali kad vam se dogodi kakav propust nakon obra-
ćenja, tada ne očajavajte, već kleknite i molite ove tri rečeni-
ce. Prvo: "Hvala ti Gospodine što ti još uvijek pripadam!"
Drugo: "Oprosti mi po svojoj prolivenoj krvi!" I treće: "Oslo-
bodi me moje stare naravi!" Ali prvo neka svakako bude:
"Gospodine, hvala ti što ti još uvijek pripadam!"
Razumijete li! Sigurnost spasenja se sastoji u tome što
znam: "došao sam kući", u Božji naručaj, i sada se borim za
svetost - kao onaj koji će tu zauvijek ostati, a ne kao onaj kog
će izbaciti svaki put kad posrne i koji se uvijek iznova mora
vraćati kući. Takvi koji propovijedaju: "Spasenje treba zado-
biti svaki dan iznova!" naučavaju nešto užasno. Moja djeca
ne trebaju svaki dan doći pred mene i pitati me: "Tata,
možemo li i danas biti tvoja djeca?" - Oni jesu moja djeca! A
onaj tko je postao dijete Božje, to i ostaje. Takva osoba vodi
borbu za posvećenje kao dijete Božje. Zato od svega srca
želim da i vi zadobijete sigurnost da ste djeca Božja!
180

Je li kršćanstvo privatna stvar?
Često čujem kako govore da je vjera privatna stvar! Je li to
tako? Želim vas pitati je li kršćanstvo privatna stvar? Ili još
bolje: Jesu li kršćanski stavovi privatna stvar?
Prije no što odgovorom na to pitanje, htio bih postaviti
protupitanje. Uzmimo, na primjer, kovanicu od pet maraka.
Što je ugravirano na njoj? Broj pet ili orao? - Oboje! Kova-
nica od pet maraka ima dvije strane. Isto je tako i s pitanjem
je li kršćanstvo privatna stvar? Odgovor je - oboje! - Da i ne.
Ispravna, živa kršćanska vjera ima dvije strane: jedna je pot-
puno privatna, a druga javna. I gdje nedostaje jedna od njih,
nešto nije kako treba!
1. Kršćanska je vjera potpuno privatna stvar
U pokrajini Ravensberg u prošlom je stoljeću živio silan
propovjednik-Johann Heinrich Volkening. Kroz Volkenin-
gove je propovijedi cijela okolica Bielefelda doživjela veliko
duhovno probuđenje. Jednog dana Volkeninga pozvaše k
nekom bogatom seljaku. Taj je imao veliko imanje i bio
poznat kao pošten i marljiv čovjek. Na žalost, silno je mrzio
kršćanske propovijedi. Njegov je problem bio u tome što nije
htio priznati da je grešnik. On nije trebao Spasitelja koji je
na križu platio za njegove grijehe. Govorio je: "Činim dobro
i Boga se ne bojim." - Kao što rekoh, jednog su dana poslali
po Volkeninga jer je seljak bio nasmrt bolestan. Umirao je i
htio posljednji put uzeti Gospodnju večeru, pričest.
Volkening uđe u kuću. Bio je krupna stasa i imao je svijetlo
plave oči koje su privlačile pažnju. Prišavši postelji umi-
rućega, dugo ga je gledao ne progovorivši ni riječi. Konačno
prozbori: "Heinrich, jako sam zabrinut zbog vas. Put kojim
ste vi išli do sada ne vodi u Nebo, već ravno u pakao." Rekavši
to, okrenu se i otiđe. Bogatog seljaka obuze bijes pa povika
za njime: "I to mije propovjednik! To lije kršćanska ljubav?"
181

Pala je noć. Teško bolesni seljak ležao je budan. Savjest ga
je mučila: "Ne ideš u Nebo, već u pakao! ...Što ako je, nakon
svega, to istina?" Sjetio se brojnih grijeha koje je počinio.
Nije proslavio Boga kao što je trebao. Ponekad je nekoga vrlo
lukavo prevario. I idućih noći obuzela ga je smrtna strava.
Jako se uznemirio. Odjednom je shvatio kako se u njegovu
životu nakupilo mnogo grijeha i da uopće nije dijete Božje.
Sada se zaista htio obratiti. Nakon tri dana ponovno posla
ženu po pastora: "Ženo, dovedi mi Volkeninga!"
Bilo je kasno navečer. Volkening odmah dođe. Seljak mu,
vidno uznemiren, reče: "Pastore, mislim da je krajnje vrijeme
da se obratim!" - "Da," reče Volkening, "što smo stariji, to
smo pametniji! Htjeli biste se obratiti jer ste u nevolji, a to
ne mora značiti da se istinski želite obratiti! Potrebno je nešto
više od toga." Rekavši to, okrene se i otiđe. Ovaj se put seljak
zaista ražestio. I vi biste se razbjesnili na takvog pastora, nije
li tako? Ne bi li bilo bolje da je ljubaznije govorio s bogatim
seljakom? Osim toga, izgledalo je da će ovaj uskoro umrijeti.
Ali Volkening je bio čovjek Božji i znao je što govori.
Prođu još tri dana i seljak zapadne u duboki očaj. Znao je
da mora umrijeti i pitao se: "Gdje su u mom životu bili ljubav,
radost, mir, strpljivost, ljubaznost, dobrota, vjera, srdačnost,
Čistoća... ?" Cijeli je život odbacivao Spasitelja koji je umro
za njega. Odbacio je Onoga koji mu je nudio svoju ljubav.
Vidio je sebe na rubu pakla i zapao u dubok očaj. - "Ženo,"
zamoli je, "pozovi pastora." Ona mu odgovori: "Ne idem više
po njega! Ionako ti nije ništa pomogao!" - "Ženo, dovedi ga!
Ja odlazim u pakao!" 1 žena mu pozove pastora. Kad je
Volkening došao, pronašao je u njemu čovjeka koji je shvatio
biblijski stih: "Ne varajte se, Bog se ne da ismjehivati! Što tko
sije, to će i žeti!" Volkening privuče stolicu postelji, sjedne
do umirućeg i upita ga: "Ide se u pakao, je li?" - "Da, ide se
u pakao!" odgovori ovaj. Volkening nastavi: "Heinrich, po-
đimo zajedno do Golgote! Isus je umro i za tebe!" I tada mu
najljubaznijim riječima ispripovijedi kako Isus spašava greš-
nika. Ali prije toga mi sami trebamo shvatiti da smo grešnici.
182

Pritom moramo odbaciti krivi stav: "Činim pravo i Boga se
ne bojim!" Moramo prihvatiti gole činjenice. Tek nas tada
Isus može spasiti! - Sada je seljak spoznao: "Isus je na križu
umro za mene. Platio je za moje grijehe! Samo On mi može
dati pravednost koja vrijedi u Božjim očima!" Prvi put u
životu pravilno se pomolio: "Bože, milostiv budi meni grešni-
ku! Gospodine Isuse, spasi me od pakla!"
Volkening se tiho digne i ode. Ostavio je čovjeka koji je
prizivao Isusa. Bio je spokojan, jer u Bibliji na tri mjesta piše:
"Tko zazove ime Božje, bit će spašen." Kad je sutradan došao,
našao čovjeka koji je imao mir s Bogom. - "Kako je, Hein-
rich?" upita ga. Heinrich ljubazno odgovori: "Bog me prih-
vatio - po milosti!" - Dogodilo se čudo!
Vidite, tako je taj oholi seljak doživio svoje nanovorođenje.
A sada čujte sljedeću priču: Jedan je učeni čovjek noću došao
k Gospodinu Isusu i rekao mu: "Gospodine Isuse, htio bih
raspravljati s tobom o religijskim pitanjima." Gospodin Isus
mu odgovori: "Nema se tu što raspravljati! Ako se tko ponov-
no ne rodi, ne može ući u kraljevstvo Božje!" - "Kako?" upita
čovjek. "Ne mogu ponovno postati malo dijete i još jedanput
ući u majčino tijelo da se ponovno rodim!" Isus svejedno osta
pri svome: "Ako se tko ne rodi od vode i duha, taj ne može
ući u kraljevstvo Božje!" To je ta privatna strana kršćanstva;
čovjek mora proći kroz uska vrata u život kako bi bio ponovno
roden kroz veliko čudo Božje.
Nije to što vam govorim neka isprazna teologija! Tu se radi
o vječnom spasenju. - Shvatite to zaista ozbiljno! Ne možete
računati na to da će se nekakav Volkening naći kraj vas kad
budete na samrti. Da biste primili nanovorođenje, trebate
konačno shvatiti da je Bog u pravu, vi izgubljeni, a vaše srce
zlo. Da biste se mogli nanovo roditi, trebati čeznuti za Isusom,
jedinim Spasiteljem svijeta. 21a novorođenje trebate priznati
Spasitelju: "Sagriješio sam protiv Neba i protiv tebe!" Novom
rođenju pripada i vjera: "Njegova me krv čisti od svakoga
grijeha. On je platio za mene i podario mi pravednost pred
Bogom." Novo rođenje uključuje i potpuno predanje Isusu.
183

I konačno, nanovorođenje je kad vam Duh Sveti kaže: "Sada
si prihvaćen!" Biblija to naziva opečaćenjem. Bez nanovoro-
đenja ne možete ući u kraljevstvo Božje! Ali onaj tko je
postao dijete Božje, može biti potpuno siguran da je na putu
u Njegovo kraljevstvo. - Dragi prijatelji, da se utapam i da me
tko izvuče na suho, tada bih, ponovno stupivši na tlo, mogao
mirno disati i sasvim pouzdano znati da sam spašen!
Vidite, to je privatna strana kršćanske vjere. To je nešto što
svatko mora proći potpuno sam i tako prijeći iz smrti u život.
Kad samo pomislim i sjetim se kako sam postao Isusov,
moram priznati da je to zaista pravo čudo. Živio sam daleko
od Boga, čineći sve vrste grijeha. No tada je u moj život došao
Isus. Sada mu pripadam i želim što više ljudi upozoriti na
opasnost vječne propasti i dozvati ih k Isusu. Zaklinjem vas,
nemajte mira sve dok ne prođete kroz iskustvo nanovorođe-
nja. Ne mirujte tako dugo dok ne shvatite: "Isus je moj
spasitelj i ja sam njegov!"
Ali nanovorođenje nije kraj, nego početak osobne kršćan-
ske vjere. Tijekom cijelog kršćaninova života, njegova će
vjera biti osobne naravi. Ja sam od samog svog obraćenja
znao: "Odsada neizostavno moram svaki dan slušati glas svog
Prijatelja!" Tako sam počeo čitati Bibliju. Danas ljudi,
nažalost, misle da samo pastori čitaju Bibliju.
Nedaleko moje kuće u Essenu nalazi se park. Jutrom rado
odlazim tamo i šetajući čitam Bibliju. Pritom me ponekad
promatraju ljudi koji stanuju u blizini parka. Nedavno mi
jedan od njih reče: "Promatram vas uvijek kad čitate svoj
molitvenik." Molitvenike inače čitaju katolički svećenici. On
nije ni pomislio da čitam knjigu koju isto tako može čitati
svaki laik. Nasuprot rasprostranjenu shvaćanju da "to nije
knjiga za svakoga", Bibliju zaista može čitati svatko!
Kad sam jednom bio na odmoru s mladim kršćanima iz svoje
biblijske skupine, imali smo običaj još prije doručka okupiti
se na jutarnju pobožnost koja je trajala petnaestak minuta.
Prvo bismo otpjevali neku pjesmu, recimo: "Sviće svjetlo
vječnosti" i poslušali dnevno čitanje iz kalendara. Na kraju
184

bih im dao da pročitaju jedan biblijski odjeljak. Tada bi
svatko potražio neko mirno mjesto i čitao tekst za sebe. To
isto kod kuće čine i oni koji su započeli nov život s Isusom,
oni koji su tek počeli živjeti život vjere. To čine zato što ne
mogu živjeti bez glasa Dobroga Pastira i razgovora s njime.
Molim vas, obnovite osobnu stranu svog kršćanstva - počnite
čitati Novi zavjet! Odvojite za to barem petnaest minuta
ujutro ili navečer! I kad ponovno zaklopite Novi zavjet, sklo-
pite ruke i recite: "Gospodine Isuse, moram razgovarati s
tobom! Danas moram obaviti toliko toga! Molim te, u svemu
mi pomogni! Sačuvaj me i od mojih omiljenih grijeha! Daj mi
ljubavi za druge! Daj mi Svetoga Duha!" - Molite! Razgova-
rajte s Isusom! On je kraj vas! On vas čuje! To što kršćanin
razgovara sa svojim Gospodinom, pripada privatnoj strani
kršćanstva.
Nedavno sam jednom gospodinu koji je tek postao vjerni-
kom, rekao: "Svaki dan trebate provesti barem četvrt sata
nasamo s Isusom!" Čuvši to, on mi odgovori: "Gospodine
Busch, ja nisam pastor. Pastori imaju dovoljno vremena za
to. Ja nemam! Strašno sam zaposlen." Ponovno mu rekoh:
"Pozorno me slušajte! Jeste li ikada u potpunosti posvršavali
sve svoje dnevne poslove?" - "Još nikad nisam to uspio!"
Reče on. - "Vidite," rekoh, "to je zato što ne provodite tih
petnaest minuta s Gospodinom. Kad steknete naviku svakog
jutra razgovarati s Isusom i pritom pročitate nekoliko redaka
iz evanđelja i tada još jedanput molite, odjednom ćete doživ-
jeti kako će sve što trebate obaviti taj dan biti poput dječje
igre. Da, što više posla imate, to više trebate tih četvrt sata s
Gospodinom. Kasnije ćete tih četvrt sata možda produžiti na
pola sata kako biste imali vremena reći svom Spasitelju što
vam je na srcu. Ali odjednom će sve biti bolje. Govorim vam
iz iskustva. Ponekad se i meni dogodi da propustim to dra-
gocjeno vrijeme s Gospodinom. Ustanem iz postelje - i već
zvoni telefon! Onda mi netko dođe u posjet. Cijeli sam dan
živčan. Ništa ne ide kako treba. Odjednom se sjetim: 'Pa
danas uopće nisam razgovarao s Isusom! Ni on nije imao
185

prigodu prozboriti sa mnom! Nije ni čudo kako mi ništa ne
polazi za rukom!'" - Shvatite: tiho vrijeme provedeno s Isu-
som u potpunosti spada u privatnu stranu kršćanstva!
Sljedeći dio privatne strane kršćanstva jest ono što Biblija
naziva svakodnevnim razapinjanjem tijela. U životu sam raz-
govarao s mnogo ljudi Svi su se oni žalili na nekoga. Žene su
se žalile na muževe, muževi na svoje žene, roditelji su se žalili
na svoju djecu, djeca su se žalila na svoje roditelje. Nisu ni
shvaćali da, kad kažiprstom pokazuju na nekoga drugog i
kažu: "On je kriv što ja nisam sretan!" - u isto vrijeme
pokazuju na sebe! Pokušajte uperiti svoj kažiprst i pogledajte
u kom pravcu pokazuju ostali prsti.
Vjerujte mi, kad jednom počnete provoditi četvrt sata na
dan s Isusom, on će vam brzo otkriti kako ste sami odgovorni
za svoje neuspjehe. Brak vam ne valja zato što ne živite blizu
Boga. Na poslu ne valja jer ne hodite s Bogom. Kršćani
moraju učiti kako svaki dan razapinjati svoju narav.
Htio bih podijeliti s vama jedno osobno iskustvo. Jednom
sam proveo osam dana odmora zajedno s pedeset svojih
suradnika u omladinskom misijskom radu u Essenu. Bilo je
neopisivo lijepo. Bili smo tako sretni jedan s drugim, teško
vam to mogu opisati. Sve je bilo tako blagoslovljeno. No, ipak
je bilo i nekih teškoća. Ali prije nego što smo posljednjeg
dana proslavljali Gospodnju večeru, dogodilo se to da odjed-
nom pridosmo jedan drugome riječima: "Oprosti mi to i to!"
Ja sam morao prići trojici i reći svakome od njih: "Oprosti mi
ono što sam ti jučer rekao!" Jedan mi je odgovorio: "Ali
dobro ste mi rekli!" - "Svejedno mi oprosti", zamolih ga.
Razumijete li to? Čovjeku mojih godina nije lako poniziti se
pred dvadesetogodišnjim mladićem - ali nisam imao mira
dok to nisam učinio.
Kada budete imali "tiho vrijeme" s Isusom, naučit ćete
svakodnevno razapinjati svoju narav i sve će oko vas biti
lijepo! To se posebno odnosi na privatnu stranu kršćanstva.
Ako ne znate ništa o tome, tada vas molim - nemojte se
nazivati kršćaninom.
186

Cesto, kad šetam gradom, razmišljam: "Svi koje srećem
smatraju se kršćanima jer vjerojatno plaćaju crkveni porez.
(U Njemačkoj svaki državljanin mora plaćati porez crkvi. Op.
prev.) Kada bih sada nekoga zaustavio i upitao: 'Oprostite!
Jeste li vi kršćanin?' dobio bih odgovor: 'Naravno! Nisam
valjda hindus!' Ako bih pak upitao: 'Recite mi, jeste li već
doživjeli da niste mogli spavati od radosti što ste kršćanin?'
dobio bih odgovor: 'Jeste li vi ludi?'" - Tako je to, kršćanstvo
bez ikakve radosti! Ni traga radosti spasenja. Ali od trenutka
kad doživite nanovorođenje, iskusit ćete što znači: "Radujte
se uvijek u Gospodinu! Ponavljam - radujte se!"
Dragi prijatelji, nedavno sam svojim učenicima pročitao
prekrasnu rečenicu iz Biblije koja glasi: "A vama koji se
Imena mojeg bojite, sunce pravde će granuti sa zdravljem u
zrakama." - To je Isus! To je prekrasno! "... I vi ćete izlaziti
poskakujući kao telad na pašu." - Kako je to prekrasno
opisano! Na žalost, rijetko nailazim na kršćane koji "poska-
kuju kao telad" pred svojim Spasiteljem. Zbog čega mi to ne
možemo? To je zbog toga što nismo pravi kršćani!
Sjećam se svoje drage majke. U njenom je životu bila očita
ta nesputana ljubav prema Gospodinu. Sjećam se i mnogih
drugih koje sam upoznao kao sretne kršćane. Nadam se da ću
s godinama i ja stjecati sve više i više radosti u Gospodinu. No
to znači kako evanđelje trebam shvatiti vrlo ozbiljno i ne
smijem se zadovoljiti s "razvodnjenim" kršćanstvom!
2. Javna strana kršćanskog života
Javna strana kršćanskog života sastoji se, u prvom redu, u
pripadanju zajednici kršćana. Iznad svega je važno ovo: pravi
se kršćani priključuju onima koji također žele biti spašeni!
Svake se nedjelje održava bogoslužje. Zašto ne odlazite na
sastanak crkve? Možda ćete reći: "Ja u to vrijeme kod kuće
slušam kršćansku radio-emisiju ili čitam Bibliju, nije li to
dovoljno?" - Vaše je kršćanstvo zaista jadno ako ne pribivate
pravom bogoslužju u skupštini kršćana! Nedjeljno bogo-
služje je inače sastavni dio pravog kršćanskog života.
187

Otprilike tri stotine godina po Kristovu rođenju zasjeo je na
prijestolje Rimskog carstva jedan izvanredan čovjek imenom
- Dioklecijan. Bivši rob, Dioklecijan je, nakon oslobođenja,
silno napredovao te konačno postao vladarem velikog Rim-
skog carstva. U to doba kršćanstvo se već jako raširilo u svim
dijelovima carstva. Dioklecijan je dobro znao da su njegovi
prethodnici progonili kršćane. On to nije htio učiniti, rekavši:
"Nisam tako lud - progoniti najbolje ljude. Neka vjeruju u
što hoće. Pod mojom vladavinom svatko može pripadati
religiji kojoj hoće." Bilo je zaista neobično da jedan impera-
tor zastupa takav stav jer dobro je znano kako vladari općeni-
to vole gospodariti ljudskim umovima.
No Dioklecijan je imao uza se jednog mlađeg čovjeka koji
je bio suvladar, a zvao se Galerije. Taj je Galerije trebao sjesti
na prijestolje po Dioklecijanovoj smrti. Jednog dana taj čov-
jek reče Dioklecijanu otprilike ovako: "Čuj, Dioklecijane,
kad kršćani budu u većini, bit će velikih nemira u carstvu. Oni,
naime, neprestano govore o svome kralju Isusu. Moramo
poduzeti nešto protiv njih!" - "Ah," odgovori Dioklecijan,
"pusti me na miru! Moji su prethodnici dvjesto pedeset godi-
na progonili kršćane pa ih se ipak nisu mogli riješiti. Što se
mene tiče, ja ću ih ostaviti na miru." To je pametno rekao, ali
ga Galerije nastavi nagovarati: "Da, ali kršćani su nešto po-
sebno. Za sebe govore da imaju Svetoga Duha, a drugi da ga
nemaju; i da će oni biti spašeni, a drugi ne. To su oholi ljudi.
Moraš učiniti nešto protiv njih!" - Dioklecijan se nastavio
opirati Galerijevim prijedlozima, ali je ovaj bio uporan i
konačno ga nagovorio. "Dobro," reče Dioklecijan, "ali ćemo
im samo zabraniti sastajanje."
Objavljen je proglas u kojem je stajalo: "Svatko tko želi
može biti kršćaninom, no kršćani se ne smiju sastajati. Nepo-
koravanje ovoj naredbi kaznit će se smrću!" - Dakle, svatko
je mogao biti kršćaninom, ali se kršćani nisu smjeli okupljati
na bogoslužja! Crkveni se starješine sastali da prouče situa-
ciju: "Što učiniti? Ne bi li bilo bolje pokoriti se? Svatko može
u svom domu činiti što želi. Tu mu nitko neće ništa učiniti."
188

Vrlo je zanimljivo što su na koncu zaključili: "Zajedničko
sastajanje na molitvu, pjevanje, propovijedi, slušanje Božje
riječi i davanje dragovoljnog priloga - neizostavno spada u
kršćanstvo. Mi ćemo se i dalje okupljati!" I zaista su se i dalje
okupljali po zajednicama.
Galerije je likovao: "Vidiš, Dioklecijane? Oni su državni
neprijatelji! Ne žele se pokoriti!" Tada je započeo jedan od
najsvirepijih progona. Mnogi su se predali rekavši: "I kod
kuće se može biti kršćaninom! Nećemo odlaziti na sastanke!"
-	i spasili su svoje živote. Ali crkva je rekla: "To su otpadnici.
Tko ne dolazi na sastanke, taj je otpao od vjere!"
To i danas treba reći kršćanima. U današnjem kršćanstvu
ima mnogo takvih otpadnika. Ondašnji su kršćani bili potpu-
no u pravu kada su se odbili pokoriti carskom ukazu. U Bibliji
je jasno rečeno: "Ne ostavljajmo, kako neki običavaju, svoga
vlastitog sastanka!" Danas moramo dodati: "kako skoro svi
običavaju." - Zato vas molim: ako želite biti spašeni, pri-
družite se onima koji sa svom ozbiljnošću žele biti kršćanima!
Mnogo je mogućnosti da se negdje priključite. Postoje crkve
-	zajednice vjernika, kućne molitvene skupine i skupine mla-
dih koji proučavaju Bibliju. Od srca vas molim - potražite
zajednicu u kojoj ćete slaviti Boga!
Jednom mi neki Francuz reče: "Netko voli jesti haringe, a
netko voli ići u crkvu." - Ali ne, nije tako! To je mnogo
ozbiljnije! Drugim riječima, netko ide u pakao, a drugi se
priključi kršćanima. - To je to! Ako zaista želite slijediti
Isusa, otiđite do svog župnika i upitajte ga; "Gdje se mogu
priključiti? Gdje mogu čuti još više o Isusu?" I otiđite ondje
gdje se zaista može čuti o Spasitelju! Netko bi mogao reći:
"Kod nas nema takve zajednice!" Nije to nikakav izgovor,
posvuda postoje oni koji ljube Gospodina Isusa. Možda ih je
malo. Često su možda naoko čudni - ali vaše je kršćanstvo
mrtvo ako ne uzmete udjela u kršćanskim bogoštovljima!
Kršćansko okupljanje nije istinsko ako u njemu nije zastu-
pljeno: pjevanje, slušanje Božje riječi, molitva i sabiranje
dragovoljnog priloga. To treba biti dio svakog kršćanskog
189

okupljanja. Tako su radili prvi kršćani i tako se očituje novi
život dobiven od Boga. - Postoji samo jedna vrst kršćanske
vjere. To je vjera koja se očituje u zajedništvu s ostalim
vjernicima. U Bibliji piše "Mi znamo da smo prešli iz smrti u
život jer ljubimo braću." To znači: onaj koga ne privlači
zajedništvo s drugim kršćanima duhovno je mrtav!
Ne mogu zaboraviti početak moje pastorske službe u Biele-
feldu, gdje sam u jednom gradskom okrugu službovao kao
pomoćni pastor. Na nedjeljna bogoštovlja u mjesnoj crkvi
okupljao se tek malen broj vjernika. Tada dade Bog da sam
jedne subotnje večeri do jedan sat u noći u komunističkom
društvenom domu mogao raspravljati s "drugovima", slobod-
nim misliocima. U jedan sat, domar nas je istjerao na ulicu.
Padala je kiša. Prvi put u životu oko mene je bilo okupljeno
stotinjak tvorničkih radnika iz mog okruga. Stajali smo pod
uličnom svjetiljkom. Oni su me ispitivali, a ja sam odgovarao.
Dugo smo govorili o Isusu koji je došao iz drugog svijeta.
Mnogo smo govorili i o tome kako su nesretni, kako nije
istina da su bez grijeha, i da svi oni, zapravo, vjeruju da postoji
vječnost i Božji sud. U dva sata rekoh: "Ljudi, ja idem kući.
Ujutro, u pola deset, vodim bogoslužje. Znam da biste i vi
rado došli kad se ne biste bojali jedan drugoga."
Svi su oni inače bili iz Vestfalije. Preda mnom je stajao jedan
radnik, nazvat ću ga B. U to je doba imao nekih trideset i pet
godina, a bio je pravi Vestfalac. - "Ja da se nekoga bojim?"
uzbudi se on. "Ni govora!" Ja nastavih: "Dobro, čovječe, smiri
se! U ponedjeljak će svi u tvornici znati da si u nedjelju bio u
crkvi. A ti se bojiš toga!" - "Ništa se ja ne bojim!" reče još
jedanput. Ja mu ponovno rekoh: "Čovječe, ti bi rado došao,
ali..." - "Dobro," prekinu me, "doći ću sutra ujutro, s pjesma-
ricom pod rukom!"
U nedjelju ujutro, dakle nekoliko sati kasnije, domaršira taj
Vestfalac hrabro prošavši ulicama s pjesmaricom pod rukom
i dođe na bogoslužje. Svatko je u njegovoj četvrti saznao za
to. U ponedjeljak navečer došao je k meni i rekao: "Imali ste
pravo. U tvornici su bili strašno ljuti što sam išao u crkvu.
190

Ondje sam shvatio kakav je to teror. Mi vičemo: 'Živjela
sloboda?' a u stvari smo samo bijedni sluge drugima. Sve sam
to odbacio, uključujući i njihovu literaturu/Pričajte mi sada
nešto više o Isusu!"
To je bio prvi čovjek koji se obratio uz moju pomoć, a sve
je počelo tako Što je došao na bogoslužje u jadnu, malu
zajednicu. Nedugo nakon toga i drugi su slijedili njegov pri-
mjer. Bog je nastavio djelovati i dao nam još mnogo duša. Ali
ono što me tada zapanjilo bila je činjenica da su ti radnici
donijeli životnu odluku tako što su došli k nama - u zajed-
ništvo s kršćanima. - Preklinjem vas u ime spasenja vaše duše
-ja ne reklamiram crkvu, pastore ili zajednice i njihove vođe.
To je mnogo ozbiljnije - radi se o vašem spasenju! Priključite
se zajednici kršćana!
I drugo što spada u javnu stranu kršćanskog života jest:
Ustima priznati ono što imamo u Kristu. Mi u Njemačkoj
zapali smo u smiješnu situaciju. Ljudi misle: "Ja plaćam
crkveni porez i zato pastori trebaju preuzeti širenje Božje
riječi. Mene se to više ne tiče. "Ponekad poželim odbaciti sav
taj glupi crkveni porez kako bi kršćani, Kristovi učenici i
učenice, znali da naviještanje Isusa Krista nije samo dužnost
pastora, već i svih ostalih vjernika. Isusovo ime trebamo
naviještati ondje gdje jesmo, na poslu, u uredu, u školi... Jeste
li već nekome rekli: "Isus jeziv! -Psovati je grijeh! -Sramota
je pred Bogom pričati proste viceve!" - Jeste li već nekome
rekli: "Ja sam Isusov!" Tada će nas ljudi početi slušati. Nešto
ću vam reći: Tako dugo dok ne smognemo hrabrosti drugima
govoriti o našem Spasitelju, tako dugo nismo pravi kršćani!
Isus reče: "Tko mene prizna pred ljudima, njega ću ja priz-
nati pred svojim Ocem nebeskim. Tko se mene odrekne pred
ljudima, njega ću se i ja odreći pred svojim Ocem nebeskim."
Bit će užasno kad ljudi, kršćani, dođu na Božji sud i kažu:
"Gospodine Isuse! I ja sam vjerovao u tebe!" - a Isus će reći
Bogu: "Ne poznajem ih!" - "Gospodine Isuse, ali ja sam..." -
"Rekoh ti, ne poznajem te! Tvoj susjed nije znao da će ići u
pakao! Nikad ga nisi upozorio, iako si znao put u vječni život.
191

Šutio si uvijek kad si trebao otvoriti usta i navijestiti svog
Spasitelja!" Tada ćete možda odgovoriti: "Ali moja je vjera
bila tako slaba!" Isus će vam na to reći: "Tada si trebao
navijestiti takvu slabu vjeru kakvu si imao! Iako je tvoja vjera
slaba, jak je Spasitelj kojeg si trebao navijestiti! Ustvari ti nisi
ni trebao naviještati svoju slabu vjeru, već mene! Idi od mene,
ne poznajem te!"
"Tko mene prizna pred ljudima, njega ću ja priznati pred
mojim Ocem nebeskim. Tko se mene odrekne pred ljudima,
njega ću se ja odreći pred mojim Ocem nebeskim." To je
rekao Isus - a on ne laže! Kada ćemo smoći hrabrosti otvoriti
usta i progovoriti Spasitelju?
Prije nekoliko tjedana propovijedao sam u jednom gradu u
rurskoj oblasti. Sastanke je organizirao jedan mladi autome-
haničar, moj prijatelj Gustav. Taj je Gustav postao odani vrlo
uspješan Isusov svjedok zahvaljujući tome što je u jednom
sudbonosnom trenutku priznao Isusa pred drugima. To se
dogodilo u radionici, jednog ponedjeljka ujutro. Radnici su
pričali o tome što je tko doživio protekle nedjelje. Jedan reče:
"Tako smo se napili, samo što nam nije pivo teklo na oči!"
Drugi je pričao o djevojkama. - "Gustave, a gdje si ti bio?"
upita ga jedan. Gustav je tada još bio učenik. - "Ujutro sam
bio na bogoslužju," odgovori mu, "a poslijepodne na biblij-
skom sastanku za mlade kod župnika Busena." Tada je slije-
dilo uobičajeno zafrkavanje i ruganje. Mali se učenik osjećao
užasno glupo. Odjednom ga obuzela srdžba na sve namješte-
nike i majstora koji mu se rugao. Pomislio je: "Zašto bi čovjek
u takozvanom 'kršćanskom' svijetu bez stida mogao pričati
svakakve sramote, a ne govoriti o Spasitelju?!" U tom* je
trenutku odlučio pridobiti za Isusa sve ljude iz radionice.
Počeo je sa svojim prijateljima, učenicima. Govoreći sa sva-
kim pojedinačno, rekao bi: "Otići ćeš u pakao ako nastaviš
ovako živjeti! Dođi sa mnom na biblijsko proučavanje u našu
skupinu za mlade. Tamo ćeš čuti o Isusu!"
Kad je nakon mature napuštao radionicu, u njoj je vladalo
potpuno drugačije ozračje! Säm sam se u to uvjerio. Svi su
192

učenici pristupili našoj biblijskoj skupini. Tri su se meha-
ničara priključila jednoj drugoj kršćanskoj skupini koja je
okupljala mladež. U radionici više nitko nije pričao proste
viceve. Kada bi došao tko novi i pokušao s prljavim pričama,
upozorili bi ga: "Šuti čovječe, dolazi Gustav!" Počeli su ga
poštovati. Danas radi na prekrasnom radnom mjestu i vodi
veliku radionicu za popravak vozila. Bog ga je blagoslovio u
svemu.
Još jedanput vas pitam: "Gdje su ti kršćani koji imaju do-
voljno hrabrosti javno naviještati svog Gospodina?!" U stva-
ri, duhovno možemo rasti tek ako to činimo! Je li kršćanstvo
privatna stvar? - Ne! Dužni smo navijestiti Isusa ljudima oko
nas! Prekinite svoju bijednu šutnju! Ako to ne učinite, Isus
će vas se odreći na dan Božjeg suda!
Kad su u doba Trećeg Reicha dječaci iz moje skupine, u dobi
od Šesnaest do sedamnaest godina, bili mobilizirani u radne
grupe, svakom bih poklonio malu Bibliju i rekao mu: "Slušaj
me pozorno! Kad se priključiš svojoj radnoj skupini, tada
odmah, prve večeri, stavi Bibliju na stol i čitaj je pred svima.
To će biti kao da je pala bomba. Ali drugi će dan sve biti u
redu. Ako već prvoga dana ne zauzmeš pravi stav, kasnije to
više nećeš moći."
I dečki su radili tako. Prvog bi dana Biblija već bila na stolu!
- "Što to čitaš?" - "Bibliju!" To bi uvijek odjeknulo poput
ručne bombe, jer u njemačkom kršćanstvu svatko može čitati
kakvo god smeće, samo ne Bibliju. Tada se mom prijatelju
Paulu (on se nije vratio iz rata) dogodilo da je sljedećeg jutra,
otvorivši svoj ormarić, ustanovio da nema njegove Biblije.
Pogledao je uokolo i vidio kako se jedan dječak smijulji.
Onda su se i drugi počeli smijuljiti. - "Jeste li vi ukrali moju
Bibliju?" upita ih. - "Mmmh..." - "Tko ima moju Bibliju?" -
"Kod upravitelja je!"
Paul je znao da će sada nastupiti teškoće. Navečer, nakon
rada, potraži mirno mjesto i pomoli se: "Gospodine Isuse,
potpuno sam säm. Tek mi je sedamnaest godina. Molim te
nemoj me sada napustiti! Pomozi mi da te mogu priznati pred
193

drugima!" Potom otiđe do upraviteljeva ureda i pokuca na
vrata. - "Naprijed!" Upravitelj je sjedio za pisaćim stolom.
Na stolu je ležala Paulova Biblija. - "Što hoćeš?" - "Gospo-
dine upravitelju, molim vas, vratite mi moju Bibliju. Ona je
moje vlasništvo." - "Ah!" Uze Bibliju u ruke i počne je listati.
- "Znači to je tvoja Biblija?! Zar ne znaš da je to vrlo opasna
knjiga?" - "Znam, gospodine upravitelju. Biblija je opasna i
kad je zaključana u ormariću. I onda izaziva nemir." Bilo je
to kao da je eksplodirala bomba. Upravitelj se uspravi na
stolici. - "Sjedni malo!" reče Paulu. Počeo je pričati: "I ja sam
jednom htio studirati teologiju." - "I onda je gospodin upra-
vitelj otpao od vjere?" upita Paul.
Tada su započeli srdačan razgovor u kojem je čovjek od
četrdesetak godina rekao dječaku od sedamnaest godina: "Ja
sam u biti vrlo nesretan, ali natrag ne mogu. Morao bih se
odreći mnogo čega." Dječak odgovori: "Jadni upravitelju! Ali
Isus je vrijedan svakog odricanja!"
Upravitelj je dječaka otpustio ovim riječima: "Ti si sretan
čovjek!" - "Naravno, gospodine upravitelju!" potvrdi Paul i
povuče se sa svojom Biblijom. Nitko u logoru mu više nije
rekao ni riječ! - Ah, gdje su kršćani koji imaju hrabrosti
ovako zastupati svoju vjeru?!
Je li kršćanstvo privatna stvar? - Da! Nanovorođenje i život
vjere duboko su u srcu vjernika!
Je li kršćanstvo privatna stvar? - Ne! Kršćani se uključuju u
zajednice, dolaze na bogoslužja, biblijske skupove za mladež,
molitvene skupove itd. Kršćani ne šute, oni navještaju svojega
Gospodina. Svijet mora zapaziti da je Bog po Isusu zapalio
srca ljudima!
194

Kada će doći "smak svijeta"?
Nedavno sam razgovarao s jednim industrijalcem. Potapšao
me po ramenu i rekao: "Gospodine pastore, lijepo je to što
djecu učite dobru!" Na to mu odgovorili: "Bit ću potpuno
iskren, moram priznati kako ne očekujem previše od toga. U
Bibliji stoji da je ljudsko srce zlo od same mladosti. Stoga ne
vjerujem da tu opomene mnogo pomažu. Ja želim nešto
sasvim drugo." - "Što biste onda vi htjeli?" - "Rado bih da ta
djeca, dok su ovdje na Zemlji, postanu vlasništvo Gospodina
Isusa, a u vječnosti djeca Božja", objasnih mu. - "Ah," odgo-
vori mi on, "gospodine pastore, kakve su to riječi! Moramo
biti realni i spustiti se na zemlju!"
Nije li to mudro rekao? "Moramo se spustiti na zemlju!"
Glasno sam se nasmijao i upitao ga: "Na kojoj vi to Zemlji,
ustvari, želite ostati, dragi moj gospodine direktore? Niste li
još zamijetili kako se tlo pod našim nogama već dugo trese?"
Nije potrebno postali direktorom da bi se zamijetilo kako
je tlo pod našim nogama strahovito nesigurno. To je ono što
plaši ljude današnjice. Svi bi rado imali sigurnost, ali osjećaju
kako je nigdje nema. Jedan pohranjuje svoj novac u švicarskoj
banci, drugi gradi bunker u Boliviji... Nakon svega, mora
negdje postojati sigurnost! Ipak, svi mi osjećamo da je nigdje
nema! Nije ni čudo što se ljudi danas u strahu pitaju: "Što će
biti sa svijetom?" Jedna od značajki našega doba jest to što se
pitamo: "Kada će doći 'smak svijeta'?"
Prije nekoliko godina pojavila se drama poznatog švicar-
skog pisca Durrenmatta, pod naslovom "Fizičar". Komad
završava time što jedan fizičar predviđa mračnu budućnost
svijeta. Ne može se isključiti mogućnost da će se jednog dana
čovječanstvo uništiti atomskim bombama. Autor zaključuje
svoje djelo doslovce ovim riječima: "I radioaktivna će se
Zemlja nastaviti besmisleno vrtjeti negdje u svemiru."
195

Ta vizija opustošenog svijeta koji se beskrajno, bez ikakva
smisla, okreće negdje u svemiru, izgleda vrlo stvarnom. Kad
suvremeni pisac na takav način govori o kraju svijeta, to
svakako zavređuje našu pozornost. Ali ja ne vjerujem da će
se to odigrati na takav način da radioaktivna Zemlja nastavi
lebdjeti svemirom. Kada bih to rekao piscu Durrenmattu, on
bi me zacijelo upitao: "Zbog čega mislite da neće biti tako?
Logično je da će doći do toga!" Na to bih mu objasnio: "Zato
jer u Bibliji piše potpuno drukčije. Gospodin Isus je rekao da
ljudska vrsta neće nestati prije konačnog kraja svijeta. Znači,
nije kako vi tvrdite, iako ste vrlo blizu istini!" - Tu se, narav-
no, radi o tome kome vjerovati u pogledu budućnosti: Isusu
ili nekom suvremenom "proroku"?
Postoje dvije pogrešne metode u vezi s budućnošću. Jedna
je ona koju je Joseph Goebbels objeručke prihvatio. Sastoji
se od toga da jednostavno zamislim nešto o budućnosti. Kao
da ga još čujem kako govori: "Za pet će godina njemački
gradovi biti ljepši nego ikada!" Dakle, ta se metoda sastoji u
projekciji slika vlastitih želja na maglu koja prekriva bu-
dućnost. Posebno vješti u toj metodi su takozvani "Jehovini
svjedoci". Stariji se ljudi još sjećaju plakata koji su 1925.
godine posvuda bili nalijepljeni. Na njima je pisalo: "Milijuni
ljudi koji sada žive, neće umrijeti!" Ta je uzrečica došla od
"iskrenih istraživača Biblije". Tada se počelo umirati kao
nikad dotad u cjelokupnoj povijesti svijeta. Ti, koji su sebe
nazivali "međunarodnim proučavateljima Biblije",'jednosta-
vno su u svojim umovima zamislili viziju divne budućnosti.
Kasnije, kad se njihovo proročanstvo pokazalo lažnim, pro-
mijenili su ime u "Jehovini svjedoci". I danas ti ljudi najvje-
rojatnije umišljaju nešto slično.
Druga kriva metoda jest kad se čovjek obraća vidovnjaštvu.
Moram priznati da ne znam skoro ništa u vezi toga. Niti želim
znati ništa u svezi s gatanjem, spiritizmom, viškovima, tarot
kartama, horoskopom i ne znam čime sve ne. Želim vam reći
zbog čega ne želim znati baš ništa o tome. U Bibliji na
nekoliko mjesta piše: "Ovako govori Gospodin: 'ako se tko
196

obrati na zazivače duhova i vračare, ja ću se okrenuti protiv
takva čovjeka i odstranit ću ga iz svog naroda!'" Kako je moja
najveća želja biti spašen i pripadati Božjem narodu, čuvat ću
se od takvih stvari, pa vas stoga molim, u ime vašeg spasenja,
ako ste na bilo koji način povezani s njima - prekinite s tom
praksom. Potražite neko mirno mjesto i zazovite Isusa, priz-
najte mu taj grijeh i molite ga za oproštenje!
Ja sam odlučio vjerovati Bibliji, riječi Božjoj. Prvi razlog
zbog kojeg vjerujem Bibliji jest taj što ona nosi pečat auten-
tičnosti. Drugi je taj što biblijski ljudi sve što govore započi-
nju riječima: "Tako govori Gospodin!" -Da, postoji ispravan
put kako saznati nešto o budućnosti.
Kada je Drugi svjetski rat bio na vrhuncu, meni je tajna
policija zabranila propovijedati u drugim gradovima. Bilo mi
je zabranjeno putovati izvan Essena. Iako sam svake večeri
održavao biblijsko proučavanje u nekakvu podrumu, dok su
vani padale bombe, imao sam puno vremena na raspolaganju.
To sam vrijeme upotrijebio za temeljito proučavanje Ivanova
Otkrivenja, posljednje biblijske knjige. Proučavajući je, za-
ključio sam: "Ova je knjiga nevjerojatno aktualna!" Stoga
sam odlučio predati drugima dio onoga što sam tada naučio.
1. Isus ponovno dolazi!
Biblija sasvim jasno govori da se u središtu svekolikog krš-
ćanskog iščekivanja u vezi budućnosti nalazi jedan veliki
događaj - slavni dolazak Isusa Krista! Kada je Isus odlazio na
nebo, njegovi su učenici stajali i gledali kako iščezava u drugu
dimenziju. U Bibliji piše: "...i oblak ga ote očima njihovim."
Najedanput se kraj njih stvore dva čovjeka u bijelom i rekoše
im: "Ovaj isti Isus koji je uznesen na nebo između vas, opet
će se vratiti onako kako ste ga vidjeli da odlazi u nebo!"
Isus ponovno dolazi! Jednog će dana Isus u svoj slavi pro-
drijeti iz Božje dimenzije u ovaj naš trodimenzionalni svijet!
To je kršćanska nada.
Moram vam ispričati kako mi je ta, pomalo strana istina,
postala potpuno jasnom. Već je prošlo otprilike trideset pet
197

godina otkako sam kao mladi pastor došao u Essen iz jednog
rudarskog područja. Imao sam svega dvadeset sedam godina.
U mom je okrugu tada živjelo dvanaest tisuća rudara. Nijedan
od njih nije htio ni čuti ništa o mojoj poruci. Usred okruga
nalazio se veliki pusti trg okružen zgradama u kojima su
stanovali rudari. S jedne strane trga stajala je neka kućica. U
toj sam kućici uredio skromnu prostoriju u kojoj sam za-
počeo održavati proučavanja Biblije. Bilo je lijepo kad su
ljudi počeli dolaziti: došlo je nekoliko rudara (komunisti i
slobodni mislioci) koji su htjeli čuti što to "pop" ima reći,
nekoliko majčica s djecom, dva tri mladića... Smiješno, ta
mala zajednica koja je tek nastala, uznemirila je duhove u
cijelom okrugu. Uznemiravali su nas na svakom sastanku.
Jednog su nam dana polupali prozor. Zatvorili smo drvene
kapke pa su počeli bacati kamenje. Drugi su put igrali nogo-
met s praznim limenkama točno pred našim ulaznim vratima,
tako da nismo mogli čuti ni vlastiti govor. Jednom su napravili
prave demonstracije pred našim vratima. Trubili su i vikali
kao na nogometnoj utakmici i pjevali: "Ne straši nas nikakvo
više Biće. Ni Bog, ni kralj, ni pučki tribun izbavljati nas neće,
to možemo učiniti jedino mi sami." A mi unutra pjevali smo:
"Bog jest ljubav jer on me spasi!" - To su bila vremena!
Jednog je dana bilo posebno loše. Kao da je otvoren pakao
i đavao oslobođen. I tada se dogodilo nešto čudesno. Odjed-
nom je strahovito lupilo po vratima i nešto teško se zakotrlja-
lo po podu. Pomislih: "Sigurno su bacili bombu!" Potom sam
čuo kako su otrčali. Srca su nam prestala kucati. Vani je
nastala grobna tišina. Lagano sam otvorio vrata i izvirio.
Vani, u lokvi od prijašnje kiše, ležalo je veliko željezno
raspelo. Bilo mi je poznato. To su raspelo uzeli u obližnjem
katoličkom domu za muškarce i bacili ga na naša vrata: "Evo
vam vašeg Krista! U blato s njim!"
Bila je tamna noć u mjesecu studenom. Kišilo je. Ondje u
blatu ležao je lik raspetog Krista. Stajao sam na tom očajnom
trgu okruženom stambenim zgradama i rudničkim tornjevi-
ma. Iza mene je stajala mala zajednica ljudi koji su drhtali od
198

straha. A u blatu je ležala slika raspetog Spasitelja! Pomislih:
"Bog je imao tisuće razloga da prepusti ovaj svijet na milost
i nemilost samome sebi. - Ali ipak to nije učinio, nego je
poslao je svoga Sina! Sin Božji učinio je nešto nevjerojatno:
preuzeo je naše grijehe na sebe i dopustio da ga pribiju na
križ. Umjesto da ljudi padnu na koljena pred Spasiteljem i
proslave ga, oni uzimaju njegov lik i bacaju ga u blato. Tako
čovjek pljuje u ruku koju mu je Bog ispružio kako bi ga
spasio!"
Znate li da danas ljudi „manje mrze Isusa?! Današnji ljudi
više ga, u stvari, ni ne mrze. Oni bez ikakva razmišljanja,
ispunjeni samopravednošću, bacaju njegov križ u blato!
Tog me dana obuze blagi bijes. Mislio sam: "Što će Bog sada
učiniti? Sada bi morala pasti vatra s neba!" No ipak nije bilo
nikakve vatre s neba. I dalje je padala kiša. Lik raspetog
Spasitelja i dalje je ležao u blatu. Izdaleka se čuo podrugljivi
smijeh. Smijali su mi se. Odjednom me obuze misao: "Neće
ostati ovako, neće se vječno izrugivati Sinu Božjemu koji je
umro za svijet. Neće to tako ostati! Dolazi dan, i to je apso-
lutno sigurno, kada će ovaj svijet koji ga je odbacio, uvidjeti
da je on bio jedina Šansa nama ljudima i da je on Kralj svega
svijeta. On će ponovno doći - u slavi!"
Kada sam se te kišne večeri, okružen braćom iz zajednice,
očajnim trgom i Kristovim likom u blatu, vraćao u našu
prostoriju, prvi put sam se istinski radovao biblijskoj poruci:
"Isus ponovno dolazi!" Otišao sam za propovjedaonicu, ot-
vorio Matejevo evanđelje, 24. poglavlje i pročitao: "...i vidjet
će Sina čovječjega gdje dolazi na oblacima nebeskim s veli-
kom moći i slavom." Otada se nisam prestao radovati tome.
Znate, kada vidim kako se rugaju mome Spasitelju - Spasi-
telju koji oslobađa od smrti, oprašta grijehe, razveseljuje i
blagoslivlja - tada se radujem što dolazi dan kada će s njega
spasti odijelo sramote, a on se objaviti u svoj svojoj slavi!
Kad sam prvi put došao u veliki kršćanski centar za mladež
Weigle-Haus u Essenu, na zidu sam vidio samo jednu sliku.
199

U velikoj dvorani u kojoj se okuplja po nekoliko stotina
mladih ljudi, visi slika ponovnog dolaska Gospodina Isusa
Krista. U dnu slike nalazi se neki grad, a iznad njega oblaci.
U oblacima bijel konj. Na njemu jaše on, Kralj, i drži podi-
gnutu ruku koja je bila probodena čavlom. Gledajući tu sliku,
rekoh svom prethodniku, župniku Weigleu: "Kako to da si
ovjesio upravo ovu sliku? Nije li to pomalo neprikladno za
omladinski centar? Tu bih ja ovjesio nešto drugo!" On mi
objasni: "Dragi brate Busch, dečki su cijeli tjedan u uredima,
školama, tvornicama i rudnicima. Kada na tim mjestima po-
svjedoče svoju vjeru u Gospodina Isusa, nailaze samo na
sarkazam i ruganje. Ako ne žele sudjelovati u grijesima svojih
kolega, ismijava ih se i napada. Nije ni čudo što su često
obeshrabreni. Kada ovdje sjede, ta im slika govori: 'Isus je
pobjednik i pripada mu cijeli svijet.'"
Osobno sam u svom životu iskusio kako je čudesna ta nada.
U doba Hitlerova režima bio sam uhićen nakon što sam na
jednom velikom skupu u Darmstadtu govorio o Isusu. Posjeli
su me u auto, na sjedalo pokraj SS-časnika. Oko nas su stajale
stotine ljudi. Esesovac za volanom dobio je zapovijed: "Vo-
zi!" No, motor nije htio upaliti. To je inače bio dobar auto,
ali vozač ga nije mogao upaliti. - "Hajde, čovječe, vozi!"
zaurla časnik, no motor nije htio upaliti. I tada, usred raz-
dražene mase okupljene na crkvenim stubama, neki mladić
zapjeva gromkim glasom: "Vlast je u Kristovoj ruci, svemir
sluša njegov glas. On mač smrti slomi, prijestolje zla sruši,
pobjednik je on i ima vlast. Krist vladar naš, on ima vlast,
pobijedio je tam' na Golgoti. Krist vladar naš, ima svu moć,
pobijedio je na Golgoti."
Otpjevavši to, mladić se ponovno izgubi u mnoštvu. Auto
konačno upali i mi krenusmo. Tada rekoh časniku: "Jadni
čovječe! Ja sam na pobjedničkoj strani!" Skupio se i prom-
rmljao: "I ja sam nekad bio uključen u 'Kršćansko udruženje
mladih'." - "A tako," rekoh, "a sada lovite kršćane?! Jadni
čovječe, ne bih se htio mijenjati s vama!" I tako smo stigli do
zatvora. Meni se za to vrijeme otvorio pogled na drugi Kristov
200

dolazak. Što je mračnije vrijeme u kojem živimo, to je važnije
iščekivanje Isusova dolaska.
Vidite, taj Isusov dolazak u slavi bit će njegov treći dolazak
na Zemlju. Prvi je put došao kada je postao čovjekom. Bilo
je to u Betlehemu. Nakon što ga je Marija rodila, položen je
u jasle. To je ono što slavimo na Božić- ako još uopće znamo
0	čemu se radi. Sin Božji postao je čovjekom da bi nas učinio
djecom Božjom i bio naš brat.
Drugi Isusov dolazak zbiva se u duhu - sada, danas. On je
rekao: "Evo stojim pred vratima vaših srca i kucam. Ako tko
čuje moj glas i otvori vrata, ući ću k njemu." Znate li zašto
propovijedamo o Isusu? Time mu želimo pomoći da može
doći kvarna. U Bibliji piše: "A svima koji ga primiše dade moć
da postanu djeca Božja." Morate mu otvoriti svoje srce!
Treći njegov dolazak na zemlju bit će u slavi i vidjet će ga
svako oko. To je potpuno sigurno. Do tada će čovječanstvo
već isprobati sve političke sustave: ustavnu monarhiju i apso-
lutnu monarhiju, predsjedničku demokraciju i narodnu de-
mokraciju, diktaturu i tko zna što sve ne. I vidjet ćemo kako
nam sve to nije donijelo mnogo dobra. Tada još mora doći
Isus, moj Kralj, i pokazati može li on vladati!
2. Što prethodi Isusovu povratku?
Biblija kaže da će svjetska povijest trajati još neko vrijeme.
Ali tada će, skoro neprimjetno, započeti razdoblje u kojem
će se svjetska povijest nezaobilazno približiti kraju. Za to ću
razdoblje rabiti jedan izraz koji se nalazi u Bibliji. Ona to
razdoblje naziva: "posljednja vremena".
Biblija govori o dolasku doba sveopće zbrke, razdoblja u
kojem će čovjek biti nemoćan riješiti svoje probleme. U to
posljednje doba izići će na vidjelo ljudska zbunjenost i bespo-
moćnost. Säm je Isus obznanio četiri značajke tog doba.
Rekao je da će se to vrijeme prepoznati po političkoj zbrci.
To je izrekao ovim riječima: "Dići će se narod protiv naroda
1	kraljevstvo protiv kraljevstva." Još nikada toliki (dobro
plaćeni) diplomati nisu održavali toliko skupih konferencija
201

kao u naše doba. I nikada prije naših dana nije se tako
bezumno trošio novac za naoružanje. Novcem koji se troši za
atomsko oružje mogli bi sagraditi cijele velegradove i tako
riješiti problem nedostatka stanova. Umjesto toga govori se:
"Moramo se naoružati. I najmanja država treba imati atom-
ske bombe!" Usprkos svemu tome čovječanstvo još nikada
nije toliko vapilo za mirom. Mi želimo mir. Nitko ne želi rat,
ali se svi luđački naoružavaju. Po tome će se prepoznati
politički kaos posljednjeg doba.
Sljedeća značajka koju je Isus spomenuo jest zbrka na go-
spodarskom planu. To je izrazio riječima: "Bit će gladi." Na
zemlji inače uspijeva dovoljno hrane za cijelo čovječanstvo.
Nikada još nije bilo toliko učenih ekonomista kao danas i
svjetsko gospodarstvo još nikada nije bilo tako savršeno. No
ipak, prema izvješću Ujedinjenih naroda, više od polovice
čovječanstva nema dovoljno hrane. Zar nije moguće, u jed-
nom visokociviliziranom društvu u kojem ima dovoljno do-
bara, nahraniti sve? Ali to jednostavno ne ide. Gospodarska
zbrka nezaustavljivo raste.
Treća značajka posljednjeg doba u kojem će čovječanstvo
preplaviti nerješivi problemi jest religijska zbrka, Isus je to
ovako opisao: "Reći će vam: Mesija je 'ovdje', ili 'ondje'."
Nedavno sam razgovarao s jednim mladićem koji mi reče:
"Usto nakraju vjerovati? Postoje rimokatolici, grkokatolici,
reformirani, luterani, adventisti, metodisti, baptisti, pentako-
stalci, Jehovini svjedoci, pravoslavci, islam, budizam... Ne
znam što vjerovati!" Na to se nasmijan i rekoh mu: "Mladiću,
utješi se, nije to ništa, najgore tek dolazi! Tako tvrdi Biblija."
To je znak posljednjeg doba. Đavao zavodi ljude jer se ne
upravljaju po riječi Božjoj, a Bog to dopušta. Čuju se glasine:
"Krist je ovdje, Krist je ondje!" Religijska zbrka je zastra-
šujuća. Često me, kada vidim kako ljudi iz velegradova trče
od jedne do druge vjerske senzacije, obuzme strah i drhtanje.
Želim vam reći da vas ni jedan evangelizator ne može spasiti.
Ako sami na pronađete Spasitelja, ništa vam neće pomoći da
dobijete vječni život!
202

Još je jedna, peta značajka posljednjeg vremena: raseljeni
izraelski narod opet će se okupiti u Palestini. To Sto postoji
država Izrael, za me je jedan od najčudesnijih znakova vreme-
na. Neki kažu da to nije nikakav znak. Kad sam se nedavno
zaustavio na švicarskoj granici, ispred mene je stajao automo-
bil s oznakom države Izrael. Pomislih: "Ispunjavaju se biblij-
ska proročanstva! I automobilske tablice to navješćuju!"
Otac mi je ispričao kako su 1899. godine Židovima ponudili
da se nasele na Madagaskaru. Na to su Židovi rekli: "Ne! Mi
imamo samo jedno obećanje: povratak u zemlju naših preda-
ka!" Cijeli je svijet mislio: "To se ne može dogoditi!" - Ali
danas u Palestini postoji država Izrael!
Dakle, posljednje je doba obilježeno time što čovjek, uspr-
kos cjelokupnom napretku, postaje sve zbunjeniji i više ne
može rješavati svoje probleme. Ljudska je nemoć očita. Ne
mogu vam reći kako dugo će trajati to razdoblje. Biblija nam
ne donosi točne podatke o tome. Ona nas samo upozorava:
"Bdijte!" Pavao je rekao o Isusovim učenicima: "Mi ne pri-
padamo onima koji spavaju. Mi smo trijezni i pripadamo
danu."
Kada to razdoblje ljudske izgubljenosti dosegne vrhunac,
neposredno prije Isusova povratka treba doći Antikrist -
lažni Krist. To doba nazvat ću: vrijeme kraja. Mi već danas
proživljavamo zbrku posljednjeg doba. Ta zbrka vapi za jed-
nim autoritativnim čovjekom! Svijet već sada vapi za jednom
snažnom osobom. I kada ljudska bijeda naraste do najviše
točke, doći će jedan velik čovjek koji će se nazvati izbavite-
ljem svijeta. Taj čovjek nije Krist, on je lažni Krist.
Biblija kaže da će izroniti iz mora (more u Bibliji predstavlja
narode). Bit će diktator i zavladati svijetom. Mi ga nazivamo
Antikristom. Pod njegovim će se vodstvom ujediniti sve dr-
žave svijeta. Taj dio ljudske povijesti okarakteriziran je ljud-
skim prkosom prema Bogu. To će biti posljednji pokušaj
svijeta da se izbavi uz pomoć politike i gospodarskih progra-
ma. Biblija zadivljujuće opisuje tu posljednju veliku diktatu-
ru. O tome govori u proročkim slikama i vizijama. Tko to želi
203

razumjeti, treba se prepustiti vodstvu Svetoga Duha. Ispričat
ću vam kako Biblija govori o Antikristu, posljednjem silniku.
Apostol Ivan govori u proročkom zanosu: "Nađoh se na obali
mora. Potom opazih gdje izlazi iz mora zvijer s mnogo glava
na kojima su krune; s ustima poput razjapljenih lavljih ralja."
- Kako razumjeti tu zapanjujuću sliku?
More je slika svih naroda svijeta. Tko je bio na moru, zna
kako je nemirno. Nikad nije potpuno mirno. Tako ni narodi
ne miruju, uvijek je među njima prisutan neki nemir. Posljed-
nji će svjetski izbavitelj izići iz naroda. Svi svjetski političari
u posljednjem stoljeću prikazivali su se kao izbavitelji i svi su
proizišli iz naroda: mali Korzikanac Napoleon; neznani ka-
plar iz prvog svjetskog rata Adolf Hitler; postolar Staljin...
Svi su oni bili samo Antikristovi prethodnici. Došli su odoz-
dola, iz naroda. Narod je radosno klicao: "On je jedan od
nas!" Ali moj izbavitelj, Isus Krist, nije došao iz mora naroda,
već iz Božjeg svijeta. - On je Sin živoga Boga!
Antikrist je nazvan: zvijer. Što to znači? Biblija kaže: "Na
svoju sliku stvori Bog čovjeka." Što sam bliže Bogu, to sam
čovječniji. Što se više čovjek udaljava od Boga, to postaje
zvjerskiji. Veliki neprijatelj kršćanstva, Nietzsche, rekao je:
"Najplemenitiji čovjek je plavokosa zvijer". Dobro je shvatio.
Antikrist će biti čovjek koji će potpuno odbaciti Boga. Okre-
nut će mu leđa i zato postati poput životinje - zvijer bez srca!
On je zvijer "sa sedam glava". Što to znači? To znači da nije
glup! Ljudi će reći: "Što taj ima glavu!"
On ima usta "kao u lava". To znači da će sav svijet ispuniti
svojom propagandom. U doba nacista vidjeli smo sličnu pro-
pagandu kada su posvuda treštali zvučnici i prenosili govore
nacističkih glavešina. O, mogu zamisliti kako će Antikrist
svojom besmislenom propagandom preplaviti živote ljudi!
Taj posljednji čovjekov pokušaj - spasiti svijet bez pomoći
pravog Spasitelja, Gospodina Isusa, bit će od početka osuđen
na propast. Ljudima će se nuditi izbavljenje bez pokajanja i
obraćenja i svi će problemi biti riješeni. Riješit će se politički
204

problemi jer će Antikrist stvoriti svjetsko kraljevstvo. Bit će
riješeni i gospodarski problemi. Svi će dobiti bonove za hra-
nu. Naravno, i religijski će problemi biti riješeni: "Ja sam
svjetski izbavitelj," reći će Antikrist, "meni se molite!"
I sav će se svijet pokoriti Antikristu. Samo će kršćani reći:
"Mi te nećemo štovati!" Svatko će morati nositi oznaku na
čelu. Ali kršćani će reći: "Ne! Mi imamo Spasitelja, a to je
Isus!" Tada će nastupiti progoni. U Bibliji stoji stih koji kaže:
"...nitko neće moći ni kupiti ni prodavati ako nema udaren
žig." Švapski komentator Biblije, Auberlen, prije sto pedeset
godina piše o tome: "Mi to još ne možemo razumjeti, ali kad
se počne zbivati - otvorit će nam se oči." No, mi možemo
sasvim dobro razumjeti. Poznate su nam totalitarne države.
Znamo što znači: taj i taj ne dobiva bonove za kruh ni radnu
dozvolu. Može vjerovati u što hoće, ali on više nema domo-
vinu niti ikakva prava. - Da, već nam se to događalo.
Kad sam to čitao, bio sam potresen pa sam pomislio: "Po-
stoje ljudi koji misle da je Biblija zastarjela. - Ne, nije Biblija
zastarjela, naši su svjetonazori zastarjeli. Biblija nas vodi u
budućnost."
Antikrist će sve tolerirati, samo ne svjedočansto o istinskom
Spasitelju, Gospodinu Isusu Kristu. Zbog toga će on ješ
jedanput pokrenuti velike progone kršćana
Jednom sam svojoj djeci pričao o tome. Na to moja mala kći
poče plakati. - "Dijete," upitah je, "zašto plačeš?" Jecajući
mi odgovori: "To se može dogoditi bilo koji dan." - "Da,"
rekoh, "može!" - "Što će biti ako ne ostanem vjerna Spasite-
lju?" Na to joj objasnih: "To bi bilo strašno. Ali samo ti je
jedno potrebno: ti mu već od danas možeš biti vjerna!"
To bi nas vrijeme moglo zateći nespremne. Već sutra bismo
se mogli naći u njemu. Tada više neće biti mogućnosti pronaći
Isusa. Više neće biti bogoslužja. Zvona će biti rastaljena i
prerađena u spomenike Antikrista, a crkve pretvorene u
muzeje u kojima će se izlagati fotografije iz Antikristove
mladosti.
205

Tada će ljudi plačući tražiti utjehu. Ali više neće biti nikoga
da ih utješi jer su odbacili jedinog Tješitelja - Isusa. Prorok
Jeremija kaže: "Jer ste me odbacili, govori Gospodin, za vas
više nema utješitelja." Ljudi će u svom očaju biti prepušteni
na milost i nemilost jedan drugome. Vjerujem da će kršćani
biti radosni pa makar se morali suočiti i sa smrću. Oni će u to
strašno doba imati Tješitelja!
Uplašile su me i Isusove riječi: "Ljudi će umirati od straha
u očekivanju onoga što će zadesiti svijet." U Ivanovu Otkri-
venju piše da će Antikrist ispuniti svijet zvukom fanfara i
zastavama. Pomislih: "Kako to dvoje može ići zajedno? S
jedne strane strah i iščekivanje, a s druge uspjesi." Prema
onome što sam proživio 1933. godine, znam da je itekako
moguće da svijet bude ispunjen poklicima slavlja, limenom
glazbom i zastavama, a opet pun straha i iščekivanja pred
onime što dolazi. - Ali u trenutku kada Antikrist bude na
vrhuncu moći, u trenucima trijumfa, kada bude mislio da se
zauvijek riješio Isusa, tada će se Bog umiješati! - Isus će
ponovno doći u svoj svojoj slavi! Antikrist će biti izgubljen.
Isus će ga uništiti "dahom svojih usta"!
Što su vremena mračnija, to očitiji postaju zastrašujući
znakovi ljudskog očaja i buduće Antikristove vladavine. Ali
oni koji čitaju Bibliju su ohrabreni jer očekuju povratak Isusa
Krista!
3. Što će biti nakon Kristova povratka?
I o tome nam Biblija daje samo neke smjernice. Kao prvo,
kaže da će Isus vladati tisuću godina kao kralj na ovom
planetu. To je, također, jedna od biblijskih slika koja znači da
će Isus dugo vladati. Sve mi se to savršeno uklapa: prvo će
postati očitim beznadežno stanje u kojem se ljudi nalaze,
potom će uslijediti posljednji ljudski pokušaj da se spasi svijet
i naposljetku će zavladati moj Kralj! A on zna kako se vlada!
Idite malo u kuće u kojima vlada Isus. Da, već danas postoje
domovi u kojima je Isus na vlasti. Ondje ćete već na samom
pragu osjetiti: "Ovdje vlada drukčije ozračje!"
206

Poznavao sam jedan mladi bračni par. Jednog mi dana on
reče: "Želim se predati Bogu. Dosad sam poricao njegovo
postojanje. Često sam govorio protiv njega, ali više ne mogu
živjeti bez njega." Tada je sve izišlo na vidjelo. Bio je ra-
zočaran u braku. Objasnio mi je: "Htio sam pokazati svijetu
da i bez Boga brak može biti sretan." - Ali sve je potonulo.
Prvo im je dijete umrlo i oni su se posvađali kraj njegova
mrtva tijela. Na koncu je priznao: "Bog je protiv nas. Preda-
jem se!" Pokop djeteta koji sam vodio bio je potresan. U
sredini lijes s mrtvim djetetom. S jedne strane on sa svojom
obitelji, a nasuprot lijepa mlada žena okružena svojim rođaci-
ma. Dva svijeta, dvije stranke - a između njih mrtvo dijete.
Potrajalo je više od godine dana dok i žena nije povjerovala
u Gospodina Isusa. Sjećam se kako mi je jednog uskršnjeg
jutra napisala: "On je uskrsnuo i u mojem srcu!" Tada su se
ponovno vjenčali. Još jedanput su krenuli od samog početka.
Inače su bili vrlo samostalni i inteligentni, ali uza sve to ranije
nisu uspijevali postići sklad. Sada im je postalo prekrasno.
On mi je to ovako opisao: "Prije je kod nas sve propadalo."
- "A zašto je sada sve u redu?" upitah ga. Odgovorio mi je
nasmijana lica: "Zato što sada kod nas vlada Isus! Sada moja
žena više ne govori: 'Ja vladam!' Ni ja više ne govorim: 'ja
vladam!' Umjesto toga, sada se pitamo: 'Što želi Isus?' I sve
je u redu!" Slušajući ga, padne mi na um misao: "Ako je tako
divno i prekrasno kad Isus vlada u nečijem domu, kako li će
tek biti kad zavlada na Zemlji?!" To tisućgodišnje kraljevstvo
biti će nezamislivo prekrasno.
Nakon što Isus zavlada, taj će sretni svijet još jedanput biti
iskušan da se vidi jesu li srca istinski izmijenjena. Tada će
đavao biti doslovce odvezan i bit će očito kako se srca Ijudi u
osnovi nisu izmijenila i da je čovječanstvo ostalo kakvo je i
bilo. Biblija nam govori da će tada ljudi posljednji put ustati
protiv Boga. Potom će doći kraj svijeta. Sunčev sustav će se
raspasti. Nebo i Zemlja bit će uništeni. Apostol dalje piše:
"Zatim opazih veliko bijelo prijestolje i onoga koji je sjedio
na njemu... I opazih mrtvace, male i velike, gdje stoje pred
207

Bogom... I otvoriše se knjige... I tko god se ne nađe upisan u
knjizi života, bi bačen u ognjeno jezero."
Jednom me netko upitao: "Pa gdje će stajati prijestolje kad
više ničega ne bude?" Odgovorili mu: "To nije tvoja briga.
Radije brini o tome kakav ćeš stati pred to prijestolje!"
Čovjek može biti izgubljen. Bilo bi mi draže da u Bibliji ne
postoji ta strašna istina. Ali u našem životu postoji ta grozna
mogućnost da budemo izgubljeni za cijelu vječnost!
Jedne se večeri u nekom škotskom dvorcu okupilo maleno
društvo. Po večeri posjedaju oko kamina u kojem je gorjela
vatra. Razgovarajući o svemu i svačemu dođu i do kršćanstva.
Jedan gost, stariji elegantni gospodin, reče domaćici: "Prema
vašim riječima zaključujem da ste kršćanka. Vjerujete li zai-
sta sve što piše u Bibliji?" - "Da!" - "I da će mrtvi uskrsnuti?"
- "Da!" - "I da će svi koji nisu zapisani u knjizi života otići u
pakao?" - "Da, i to vjerujem!" Gospodin tada ustane i prijeđe
preko dvorane. U jednom je kutu visjela krletka s papagajem.
Izvadi papagaja iz krletke i pođe s njime prema kaminu kao
da će ga baciti u vatru. Preplašena domaćica skoči i uhvati ga
za ruku: "Što to radite!? Jadna ptica!" Gospodin se na to
nasmija. - "Čujte, vama je žao jadne ptice, a vaš takozvani
Bog ljubavi bacit će milijune ljudi u pakao. Čudan je to Bog
ljubavi!" Za trenutak zavlada tišina, a onda gospođa odgovo-
ri: "Griješite! Bog nikog ne baca u pakao. Mi svojevoljno
odlazimo u vječnu propast. Bog želi da se svi ljudi spase!"
Biblija nam prikazuje potresnu sliku posljednjeg suda. Dat
nam je opis Božje sudačke stolice: "I opazih mrtvace, male i
velike, gdje stoje pred prijestoljem." Ljudi se svim silama
opiru toj poruci o Božjem sudu: "To nije istina!" Jednog mog
mladog prijatelja upitao je prijatelj s posla: "Vjeruješ li ti
zaista u Sudnji dan?" - "Da, vjerujem." Ovaj mu se naruga:
"Ma daj! Koliko je ljudi danas na svijetu? I koliko ih je živjelo
do sada? Zamisli sada kako će svaki od njih biti suđen poje-
dinačno. Pomisli samo kako će to dugo trajati!" Na to mladić
odgovori samo: "Kada dođe taj trenutak, imat ćemo vremena
u izobilju. Nećemo više imati ništa pred sobom."
208

Da, Bog će imati mnogo vremena za nas. Time što će nam
suditi svakom pojedinačno, on nam posljednji put pokazuje
da nas shvaća ozbiljno. To je dokazao kad je njegov Sin umro
umjesto nas. Ako vi i ne shvaćate ozbiljno svoj život i proživi-
te ga u grijehu i ispraznosti, Bog sve to shvaća ozbiljno. To će
se otkriti na Sudnji dan.
Biblijska vizija budućnosti završava ovim riječima: "I vidjeh
novo nebo i novu Zemlju na kojoj prebiva pravednost." I
dalje Biblija oslikava taj novi svijet riječima koje nadilaze
naše razumijevanje. Jedno je potpuno jasno: "Bog je došao
do cilja. Oni, čija su imena zapisana u knjizi života, nastavaju
novi svijet. Oni su poput Boga, poput Sina Božjega. U tom
svijetu nema policije, zatvora, sudova, đavla; nema ratova, ni
boli, ni grijeha, ni smrti!
Pročitajte sami prekrasnu dvadeset prvu i dvadeset drugu
glavu knjige Otkrivenja. To su inače nadnaravne slike koje
nadilaze naše shvaćanje jer mi poznajemo samo svijet grijeha,
muke i smrti. - Ja želim biti u tom Božjem svijetu! A vi?
4. Ili-ili
Još jedanput želim istaknuti nešto važno. Što duže prou-
čavam prizore posljednjih događaja iz knjige Otkrivenja, sve
me više pogađa činjenica da će na koncu postojati samo dvije
riječi: spašeni i izgubljeni. I kada kažete: "Nitko se više na
cijelom svijetu ne obazire na Isusa!" ja vam mogu odgovoriti
samo ovo: "Onda će biti mnogo izgubljenih!" Naši su očevi
molili: "Znam, bit će malo spašenih. Dopusti mi biti među
njima!" - Na koncu će postojati samo spašeni i izgubljeni!
Moj mije prijatelj Paul Humburg jednom ispričao: "Sanjao
sam Sudnji dan. Čuo sam kako Isus tjera izgubljene od sebe:
'Idite od mene, prokleti!' - Tako piše u Bibliji! - Vidio sam
kako odlaze pognute glave, preplašeni i očajni. Tada sam
zamijetio kako jedan pita drugoga: 'Jesi li i ti vidio?' - 'Da,'
odgovori ovaj, 'i ja sam zamijetio: ruka koja nas je tjerala bila
je probodena! Bila je prikovana na križu i za nas, ali nas nije
bilo briga za to. Sada smo s pravom izgubljeni!'"
209

Čujete li? On je umro i za vas! Uopće nema veze vjerujete
li u nešto ili ste ateist. Jedno morate znati: Isus je umro za
vas! - Dođite svome Spasitelju! Ako kažete: "Ali ja sam
grešnik!" mogu vam odgovoriti samo: "On traži upravo greš-
nike! Drugih ni nema!" Kada netko tvrdi da je dobar, tada
laže da se sve praši. Ti koji kažu da ne trebaju Spasitelja
najizgubljeniji su ljudi što postoje. Toliko su izgubljeni da
više ni ne primjećuju kako su izgubljeni!
I na koncu još nekoliko riječi spašenima. U biblijskom opisu
budućeg svijeta spominje se da je Novi Jeruzalem sagrađen
na dvanaest divovskih dragulja koji mu služe kao temelj. Na
tih dvanaest dragulja napisana su imena dvanaestorice apo-
stola, svjedoka evanđelja Božjeg. Ja sam to ovako predstavio:
na dragom kamenju piše "Petar", "Ivan", "Jakov"... Na jed-
nom dragulju piše "Matej". - Znate li tko je bio Matej? -
Veliki krijumčar i varalica! Kad je jednog dana sjedio uz svoj
prljavi posao, pozva ga Isus koji je onuda prolazio. Reče mu:
"Hajde za mnom!" Levi, tako se prije zvao, ostavio je sve i
krenuo za Isusom. Doživio je da Spasitelj umre za njega.
Doživio je njegovo uskrsnuće i njegov povratak u nevidljivi
svijet. Doživio je i da Isus pošalje Svetoga Duha.
Kasnije su mu prijatelji predložili: "Toliko si toga proživio
s Isusom, zapisi to!" To je i učinio. Tako je nastalo Matejevo
evanđelje po kojem su milijuni ljudi pronašli Isusa. Njegovo
novo ime, Matej, zapisano je na istaknutom mjestu u novome
svijetu - ime tog pokvarenog klipana kojega je Isus spasio!
Toliko je jaka milost Isusa Krista! Tako silno on spašava!
Ista ta milost želi započeti svoje djelo u vama. Ne opirite joj
se! Radi se o vašem spasenju - za sada i za svu vječnost.
210

Kakva je korist od života s Bogom?
Naslov ove teme mogao bi se izreći i drugim riječima, na
primjer: "Isplati li se biti kršćaninom?" Tu se uklapa i stih iz
poslanice Efežanima koji glasi: "Neka bude hvaljen Bog,
Otac Gospodina našega Isusa Krista - on koji nas blagoslovi
svakim duhovnim blagoslovom na nebesima u Kristu." Ova
rečenica na prekrasan način govori o obilnom blagoslovu koji
kršćani imaju po Isusu Kristu. - Ali prije no što dođemo do
srži teme, htio bih razjasniti neke pretpostavke.
1. Život s Bogom nije iluzija!
Da, život s Bogom nije autosugestija niti umišljanje! Obja-
snit ću vam to: Pastor u velegradu susreće svakojake zani-
mljive ljude. Tako sam nedavno sreo jednog mladića i rekao
mu: "Čovječe, što bi moglo biti od tebe samo kad bi predao
svoj život Gospodinu!" "Ah, gospodine Busch," reče mi,
"spustite se s oblaka!" Je li vam je poznat taj izraz? On je time
htio reći: "Budite realni! Bog ne postoji!" Na to mu rekoh:
"Čovječe, ovo je nešto najnovije. To još nisam čuo!" On reče:
"Dobro me slušajte! Nekad su se ljudi osjećali bespomoćnima
kada su se suočavali s prirodnim silama pa su zamišljali kako
postoje isto takve moćne sile koje bi im mogle pružiti pomoć.
Njih su nazivali: Alah, Bog, Jehova, Buda... što ja znam kako
sve ne. U međuvremenu je utvrđeno kako su to bile samo
pretpostavke i da na nebu nema nikoga!"
Tako mi je taj mladić održao lijep govor. Kad je završio,
odgovorio sam mu: "Ah, dragi moj, ali ti ne poznaješ Isusa!"
- "Isusa?" upita. "Isus je samo jedan od utemeljitelja religi-
je." - "Nipošto! Jako griješiš!" rekoh mu. "Činiš užasnu
pogrešku, dragi moj! Reći ću ti tko je Isus. Budući da pozna-
jem Isusa, znam da Bog postoji! Bez Isusa ne možemo znati
baš ništa o Bogu!" Tada sam mu objasnio tko je Isus.
Tko je Isus? I vama bih to htio objasniti jednim primjerom.
211

Mnogo sam toga prošao u životu. Između ostalog, često sam
bio zatvaran. Ne zato što sam nešto ukrao, već zbog vjere. Za
Hitlerova režima nacisti baš nisu voljeli pastore koji su kao
ja radili s mladima. Stoga su me zatvarali u grozne zatvore.
Jednu sam kaznu odslužio u nekom posebno odvratnom
zatvoru. Cijela je građevina bila od betona, a zidovi su bili
tanki da se moglo čuti kad netko kašlje u ćeliji ispod ili kad
ne trećem katu netko padne s ležaja. Osim toga, moja je ćelija
bila malena poput neke rupe.
Jednom su u ćeliju do moje doveli nekog čovjeka kojeg je
uhitio Gestapo. Bio je u užasnom očajanju jer sam noćima
slušao njegov plač što je dopirao kroz tanak zid koji nas je
dijelio. Slušao sam ga kako se okreće na ležaju. Često sam čuo
njegovo prigušeno jecanje. Strašno je slušati muškarca kad
plače. Tijekom dana nam je bilo zabranjeno ležati pa sam
slušao svog susjeda kako hoda po ćeliji: dva i pol koraka gore,
dva i pol koraka dolje - poput životinje u kavezu. Ponekad bi
duboko uzdahnuo. - A ja sam u svojoj ćeliji imao mir Božji!
Znate, Isus je došao u moju ćeliju! I kad sam čuo kako je moj
susjed očajan, pomislio sam: "Moram nekako do njega! Mo-
ram govoriti s njim! Konačno, ja sam dušobrižnik!" Tada sam
dozvao stražara i rekao mu: "Čujte, u ćeliji kraj moje je jedan
očajnik. Poludjet će! Ja sam pastor, pustite me k njemu. Htio
bih govoriti s njim!" - "Pitat ću nadređenog", odgovori mi
stražar. Vratio se nakon sat vremena: "To je zabranjeno! Ne
možete k njemu!" Tako i dalje nisam mogao vidjeti svog
susjeda. A bio mi je, tako reći, nadohvat ruke. Ne znam kako
je taj čovjek izgledao; je li bio mlad ili star. Osjećao sam samo
njegov duboki očaj. Možete li si to predočiti?
Još sam jedanput stao pokraj zida i pomislio: "Kada bih
samo mogao porušiti zid i otići tom čovjeku!" Ali koliko god
lupao, nije bilo moguće probiti čvrsti zid.
Sad dobro poslušajte! Živi Bog, Stvoritelj neba i Zemlje,
nalazi se u takvoj situaciji u kakvoj sam ja bio tada. Mi, ljudi,
zatvoreni smo u vidljivom, trodimenzionalnom svijetu, ali
nam je Bog posve blizu. Biblija kaže: "S leđa i s lica ti me
212

obuhvaćaš." Bog nam je nadohvat ruke. Ali između njega i
nas ispriječio se zid jedne druge dimenzije. Kroz taj zid dopiru
do Božjeg uha svi jauci ovoga svijeta. On čuje psovanje
ogorčenih, plač osamljenih, bol onih koji ispraćaju svoje
mrtve, uzdisanje onih što podnose nepravdu. Sve to dira
Božje srce, baš kao što je mene dirnuo očaj onog čovjeka iz
susjedne ćelije.
Ali, zamislite, Bog može učiniti ono što ja nisam mogao.
Jednoga dana on je srušio zid koji se ispriječio između njega
i nas i došao u naš vidljivi svijet - u svome Sinu Isusu!
Razumijete li to? Bog je došao k nama u Isusu, Sinu Božjem,
u svu ovosvjetsku prljavštinu i bijedu!
Otkad sam upoznao Isusa, znam da Bog postoji. Često znam
reći: "Otkad je Isus došao, poricanje Božjeg postojanja je
puko neznanje." Dakle, Isus je došao rodivši se u Betlehemu.
Porastao je i postao muškarac. Na njemu se nije mogla vidjeti
njegova božanska slava, a ipak je sve privlačio k sebi. Ljudi
su instinktivno osjećali: u njemu nam je došla Božja ljubav i
milost!
U doba kada je Isus živio na Zemlji kao član izraelskog
naroda, Kanaan je bio pod okupacijom Rimljana. Oni su
vjerovali u mnogo Bogova, ali u stvarnosti nisu vjerovali ni u
jednoga. Gradićem Kafarnaumom vladao je rimski stotnik
komu se smrtno razbolio sluga kojeg je osobito volio. Pozvao
je liječnike, ali ga oni nisu mogli izliječiti. Bilo mu je jasno da
sluga umire. Tada mu na um pade misao: "Toliko sam toga
čuo o tom Isusu. Možda bi mi on mogao pomoći. Potražit ću
ga!" I tako taj nevjernik, poganin, pođe potražiti Isusa. Na-
šavši ga, zamoli: "Gospodine Isuse, moj je sluga bolestan.
Možeš li mi ga ozdraviti?" - "Da," odgovori Isus, "poći ću s
tobom tvojoj kući!" Čuvši to, stotnik reče: "Ah, nije potrebno
da dolaziš u moj dom. Kada ja nekome nešto naredim, taj to
odmah učini. Ti samo trebaš reći riječ i moj će sluga ozdravi-
ti." Drugim riječima, taj je poganski rimski časnik rekao: "Ti
možeš nemoguće učiniti mogućim! Ti si Bog!" Tada se Isus
okrenuo mnoštvu što ga je slijedilo i objasnio im: "Takve
213

vjere ne nađoh ni u Izraelu." To znači: "Vjeru kakvu imaju ti
ateisti, nisam nažao u cijeloj crkvi." Stotnik je shvaćao: "U
Isusu je Bog došao k nama!" - Ali Isus, Sin Božji, nije došao
na ovaj svijet samo da bi iscijelio stotnikova slugu te time
obznanio i dokazao da Bog postoji. Htio je nešto više. Došao
je da bi ljudi mogli dobiti mir s Bogom!
Vidite, od Boga nismo odvojeni samo zato što živimo u
različitim dimenzijama. Između Boga i vas, između Boga i
mene, stoji zid. To je zid naših grijeha! - Jeste li ikada slagali?
- Da? - Time ste postavili stijenu između Boga i sebe! - Jeste
li proživjeli koji dan bez Boga, bez molitve? - Da? - Još jedna
stijena! - Nečiste misli, preljub, krađa, laži; da ne spomenemo
i tisuće malih, naizgled nevažnih, stvari. Sve je to kršenje
Božjeg zakona. Svaki naš grijeh uzidan je u zid krivnje pred
Bogom! Svi smo mi zajedno podignuli taj zid koji odvaja ljude
i Boga! A Bog je sveti Bog! Čim kažem "Bog", tada nehotice
potežem pitanje svojih grijeha i krivica. Taj se problem obve-
zatno mora riješiti!
Bog naše grijehe shvaća vrlo ozbiljno! Ima takvih koji misle:
"Bog bi se morao radovati što ja još uvijek vjerujem u njega!"
Ali to nije dovoljno! I đavao vjeruje u Boga! On sigurno nije
ateist. On jako dobro zna da Bog postoji - ali on nema mir s
Bogom!
Mir s Bogom mogu dobiti jedino kada je uklonjen zid
krivnje koji me odvaja od Boga, a to je razlog zbog kojeg je
došao Isus! On je srušio zid naše krivnje! Zato je dopustio da
ga pribiju na križ! Dobro je znao da netko mora podnijeti
Božju kaznu za grijeh. Za njega je bilo: ili ljudi - ili ja. Ili
Wilhelm Busch ili Isus! Na križu je Isus Krist, nevini Sin
živoga Boga, preuzeo moju osudu na sebe! - Ne samo moju,
nego i vašu!
Ponovno bih vam htio opisati raspetog Gospodina Isusa;
oslikati pred vašim očima najljepšu sliku koju je svijet ikada
vidio. Evo ga gdje visi onaj o kome piše u Bibliji: "Bog je
svalio na nj sve naše grijehe." Onaj koji je na svojim rameni-
ma ponio teret svih ljudskih grijeha - naših grijeha! Evo gdje
214

visi onaj koji može nešto što ne može nitko od nas. On je
uklonio sav teret naših grijeha! - Morate pročitati o tome u
Bibliji! Na križu se obistinilo biblijsko proročanstvo: "Na
njega pade kazna - zbog našeg mira."
U Švicarskoj sam imao dobrog prijatelja s kojim sam često
putovao. Ponekad bismo ručali u restoranu, a kada bi stigao
račun to je, naravno, značilo: "Netko mora platiti!... Tko ima
deblji novčanik?" Naravno, ja bih tada rekao: "Hans, plati ti!
Iskazi se malo!" - Jedan od nas neizostavno je morao platiti.
Netko mora platiti i za našu krivnju pred Bogom: za sve naše
grijehe i prijestupe! Ili ćete povjerovati u Isusa daje on platio
za vas - ili ćete to jednom morati sami platiti!
Vidite, zato mi je Isus tako važan! Zato ga se tako čvrsto
držim -jer je platio umjesto mene! Svojim je životom platio
za moje grijehe, ali nije ostao u vlasti smrti.
Tri dana po Isusovoj smrti jedan je čovjek duboko raz-
mišljao. Pitao se: "Što je sada s Isusom? Mrtav je. Svojim
očima vidio sam kako su ga položili u grob uklesan u stijeni i
navalili kamen na otvor. Je li zaista bio Božji sin?" Taj se
čovjek zvao Toma. I dok je on još tako razmišljao: "Stoje sada
s Isusom?" došli su njegovi prijatelji puni radosti. - "Čovječe!
On je živ! Razvedri se! On je živ! !" - "Tko je živ?" - "Isus!"
- "To je nemoguće!" - "Moguće je! Moguće ! Vidjeli smo
njegov prazan grob. Kunemo ti se! I... sreli smo se s njim!" -
"To je nemoguće", mislio je Toma. "Nemoguće je da netko
ustane od mrtvih. Ako je to istina, onda je on zaista Sin Božji,
tada je on sam Bog!"
Ali Toma je bio skeptičan. - "Toliko sam puta u životu bio
prevaren. Više ne vjerujem u ono što ne vidim!" Jedanput kad
sam putovao vlakom, kondukterka s kojom sam razgovarao
o Isusu reče mi: "Vjerujem samo ono što vidim!" Isto tako,
potpuno isto, razmišljao je i Toma. I on je svojim prijateljima
rekao: "Dok ne vidim na rukama njegovim znak od čavala i
ne stavim ruke svoje u njegov bok, neću vjerovati." Apostoli
su mogli razderati usta pričajući mu, Toma bi ponovo rekao:
"Ne vjerujem!"
215

Nakon osam dana, apostoli opet bijahu zajedno. I Toma je
bio s njima. Odjednom se Isus pojavi među njima i pozdravi
ih: "Mir vama!" Okrenu se Tomi i reče mu: "Pruži prst svoj
ovamo: evo mojih ruku! Pruži ruku svoju i stavi je u moj bok
te ne budi više nevjernik, već vjernik!" Tada se taj jadni,
nevjerni čovjek spustio na koljena i zavapio Isusu: "Gospodin
moj i Bog moj!"
Nadam se da sada razumijete što mislim kada kažem da život
s Bogom nije iluzija! Život s Bogom nije autosugestija! Bog
nije nešto neodređeno kao što neki zamišljaju: "Negdje mora
postojati nekakav Bog, ali nitko ne zna kakav je." - Ne! To
da postoji stvarni život s Bogom, zasniva se na činjenici da je
Sin Božji došao, umro i uskrsnuo za mene. Zbog toga mogu
sada sa svom sigurnošću znati o Bogu. I ponovno naglašavam:
život s Bogom nije nikakva autosugestija niti iluzija!
2. Kako započeti život s Bogom?
Često mi kažu: "Gospodine Busch, vi ste sretnik. Imate
nešto što mi nemamo." Ja na to odgovaram: "Ne govorite
gluposti! I vi to možete imati! Isus je ovdje i za vas!" I tada
obično slijedi pitanje: "Kako mogu početi živjeti s Bogom?"
Biblija na to odgovara jednom jedinom rečenicom: "Vjeruj u
Gospodina Isusa!" - O, kad bih vas mogao dovesti do takve
vjere! Da bih vas uvjerio, moram još jedanput objasniti što u
stvari znači "vjerovati". Mnogi imaju krivo shvaćanje o vjeri.
Netko, na primjer, pogleda na sat i kaže: "Sada je točno sedam
i dvadeset. To znam sasvim sigurno." Drugi, koji nema sat,
kaže: "Vjerujem da je sedam i dvadeset." Ljudi misle kako je
"vjerovanje" nešto što nije potpuno sigurno, dakle, pretpo-
stavka. Nije li tako? Što znači "vjerovati" kad Biblija kaže:
"Vjeruj u Gospodina Isusa Krista!"
Jednom sam prigodom održavao predavanja u glavnom gra-
du Norveške, Oslu. U subotu ujutro htio sam odletjeti natrag
u Njemačku jer sam drugi dan trebao govoriti u Wuppertalu.
Sve je krenulo loše čim sam stupio nogom u zrakoplovnu
luku: zrakoplov je zbog magle kasnio jedan sat. Naposljetku
216

smo ušli u zrakoplov za Kopenhagen, gdje smo trebali prijeći
u drugi zrakoplov. Kad smo već bili nad Kopenhagenom,
pilot odjednom okrenu prema Švedskoj. Preko razglasa nas
je obavijestio daje Kopenhagen sav u magli i da se ne možemo
spustiti. Odletjesmo za Malmö. Malmö u Švedskoj je posljed-
nje mjesto na svijetu u koje sam htio ići. Što ću tamo? Htio
sam za Düsseldorf i odande za Wuppertal! Sutra moram
govoriti ondje!
Konačno sletjesmo u Malmöu. I što smo vidjeli: zrakoplov-
na luka bijaše prepuna ljudi. Zrakoplovi su još dugo slijetali
jedan za drugim. Malmö je bio jedini grad u kojemu nije bilo
magle, stoga su se svi zrakoplovi spuštali u njegovu zrako-
plovnu luku. Bila je razmjerno malena pa u zgradi nije bilo
mjesta za sjesti. Čekajući ondje, sprijateljio sam se s jednim
austrijskim trgovcem. Obojica smo se pitali: "Što će se dogo-
diti? Možda ćemo do jutra morati ovako stajati! Otpast će
nam noge od umora!" Svi su psovali i ispitivali, mrštili se i
gunđali, kao što je to uobičajeno u takvim trenucima. Odjed-
nom se začu glas u zvučniku: "Jedan četveromotorac leti
prema jugu! Ne znamo hoće li sletjeti u Hamburgu, Diissel-
dorfu ili Frankfurtu. Tko želi na jug, neka uđe u zrakoplov!"
Bilo je to pomalo nesigurno. Neka žena pokraj nas poviče:
"Ja ne ulazim u taj zrakoplov! Bojim se!" Rekoh joj: "Draga
gospođo, pa ne morate ući! Nitko vas ne tjera ulaziti!" Moj
Austrijanac, više za sebe, reče: "Hm, letjeti po takvoj magli!
A još se ni ne zna gdje će se spustiti!" U tom trenutku kad je
jaukala, a i Austrijanac me malo obeshrabrio, pokraj mene
prođe pilot u plavoj odori. Zagledah se u njegovo smrtno
ozbiljno i potpuno mirno lice. Pogledavši ga, pomislih: "Taj
zna što je odgovornost! Za njega to nije nikakva igra!" Okre-
nuh se svom prijatelju, Austrijancu, i rekoh mu: "Čovječe,
ovome se možemo povjeriti! Dođite, idemo u zrakoplov! Taj
nije neki vjetrogonja!"
I uđosmo u zrakoplov. Od trenutka kad smo napustili čvrsto
tlo i ušli u zrakoplov, predali smo se u ruke tom čovjeku. Ali
uzdali smo se u njega. Ja sam mu povjerio svoj život. Sretno
217

smo sletjeli u Frankfurtu i trebala mi je cijela noć da se vratim
kući. Ali stigao sam na cilj! To znači "vjerovati"! Vjerovati
znači: pouzdati se u nekoga, povjeriti mu se.
Kako početi živjeti s Bogom? - "Vjeruj u Gospodina Isusa
Krista!" - Točnije rečeno: Uđi k Isusu! Kad sam ulazio u onaj
zrakoplov, imao sam osjećaj da bi moj Austrijanac najradije
ušao samo s jednom nogom, a drugom ostao stajati na pisti.
Ali to nije išlo. Mogao je ili ostati vani, ili svoj život potpuno
povjeriti polotu! Tako je i s Isusom. Ne možete s jednom
nogom živjeti bez Isusa, a s drugom stajati kod njega. - To ne
pali! Vjerovanje u Gospodina Isusa i život s Bogom mogući
su jedino ako mu u potpunosti predam svoj život. Moram mu
reći poput autora one pjesme: "Uzmi život sebi moj, neka
bude svagda tvoj."
U koga drugoga se pouzdati ako ne u Sina Božjega? Nitko
na svijetu nije učinio za mene toliko kao Isus! Toliko me
ljubio da je za mene umro na križu; i ne samo za mene, nego
i za vas! Nitko nas nikada nije ljubio kao on. Osim toga, on
je ustao od mrtvih i sada je živ: zašto ne povjeriti svoj život
njemu koji je pobijedio smrt? Budale smo ako to ne učinimo!
U trenutku kada predam svoj život Isusu, ulazim u život koji
dolazi od Boga. Pjesma koju osobito volim, kaže: Predajem ti
sve, Isuse, / sve što znam i što imam. I Predajem ti sve, Isuse, /
tijelo, dušu, duha - sve. /Predajem ti sve, Isuse, / čini sa mnom
što želiš...
Ah, kad biste i vi htjeli ovako reći Isusu!
Ako želite predati svoj život Isusu i ući k njemu, ako mu
želite povjeriti svoje biće, recite mu to! On je tu! On je kraj
vas! Čuje vas! Recite mu: "Gospodine Isuse, predajem ti svoj
život!" Kad sam ja, dotada bezbožnik, doživio obraćenje i
primio Isusa u svoj život, molio sam: "Gospodine Isuse,
predajem ti svoj život. Ne mogu ti obećati da ću biti dobar.
Za to mi moraš dati novo srce. Imam lošu narav, ali sve što
jesam predajem tebi. Napravi nešto od mene!" To je bio
trenutak kada sam s obje noge ušao k Isusu i predao upravljač
svog života njemu koji me otkupio svojom krvlju.
218

Tako se samo ulazi u život s Bogom. Želi li tko napredovati
u tom životu, tada treba neizostavno činiti tri stvari: čitati
Božju riječ - Bibliju, razgovarati s Bogom - moliti, i družiti
se s djecom Božjom - crkvom.
Ne možete pripadati Isusu a da vas on uopće ne zanima.
Trebate imati Bibliju ili Novi zavjet i svaki dan provesti barem
petnaest minuta čitajući Božju riječ. Ono što ne možete
razumjeti, jednostavno ostavite za neko drugo vrijeme. Što
češće budete čitali, napisano će vam postajati sve jasnije i
čudesnije. Koliko se puta moje srce ispunilo neizrecivom
radošću što pripadam divnom Spasitelju i što ga mogu navi-
ještati drugima. Nije moguće imati život Božji samo za se i ne
navješćivati ga drugima.
Prvi zahtjev za kršćanski rast je čitanje: proučavanje Božje
riječi. Drugi je - molitva. Isus vas čuje! Ne trebate mu držati
uzvišene govore. Dovoljno je moliti jednostavne molitve,
poput jedne domaćice: "Gospodine Isuse! Danas mije grozan
dan: muž je loše volje, djeca me ne slušaju, trebam oprati hrpu
rublja, trebam deset maraka... Gospodine Isuse, predajem ti
sav svoj jad. Ispuni moje srce radošću i daj mi da proživim
ovaj dan kao Božje dijete! Pomozi mi u svemu! Gospodine
Isuse, zahvaljujem ti što se mogu pouzdati u tebe!"
Isusu mogu reći sve što mi leži na srcu - potpuno sve!
Možete se moliti i ovako: "Gospodine Isuse, pomozi mi da te
bolje upoznam i sve više ti pripadam!"
I treći dio života s Bogom jest zajedništvo s kršćanima.
Drugim riječima, trebate se pridružiti onima koji također žele
pripadati Isusu. Netko mi je nedavno rekao: "Ja želim vjero-
vati, ali nikako ne uspijevam!" Savjetovao sam mu: "Nedo-
staje vam zajedništvo s kršćanima!" On na to reče: "Ne
sviđaju mi se baš svi ti ljudi!" - "Nažalost," rekoh mu, "tu
onda nema pomoći. Ako očekujete da ćete jednoga dana
živjeti s njima u Nebu, onda se već sada morate pripremati za
to! Dragi Bog ne može sve kršćane oblikovati tako da bi se
vama sviđali."
219

Kao dječak poznavao sam direktora jedne banke u Fran-
kfurtu, starijeg čovjeka koji mi je pripovijedao mnoge zgode
iz svog života. Kada je položio veliku maturu, otac mu reče:
"Evo ti toliko i toliko novaca. Sada možeš proputovati sve
europske glavne gradove." Pokušajte to zamisliti: imao je
samo osamnaest godina, a pružila mu se tako divna prilika.
Kome ne bi bilo drago da mu se pruži tako nešto?
Stari bankar mi nastavi pripovijedati: "Znao sam jednu
stvar: u velegradovima bih lako mogao upasti u grijeh. No ja
sam htio pripadati Isusu. Stoga sam ponio Novi zavjet. Svaki
dan prije no što bih napustio hotelsku sobu, htio sam čuti
Isusov glas i govoriti s njim. A kada bih doputovao u neki
grad, obvezno bih potražio kršćane. Posvuda sam nailazio na
Isusove sljedbenike: u Lisabonu, Madridu, Londonu, u... Naj-
teže je bilo u Parizu. Ondje sam dugo tražio nekoga tko
pripada Kristu. Konačno sam saznao za nekog postolara. -
'On čita Bibliju!' rekoše mi." I tako je mladić otišao posjetiti
postolara. Ušavši u njegovu radionicu upita ga: "Poznajete li
Isusa?" Postolarove oči zasvijetliše umjesto odgovora. Mla-
dić mu reče: "Došao bih do vas svako jutro i mogli bismo
zajedno moliti. Mogu li?" Toliko mu je bilo važno imati
zajedništvo s nekim tko uistinu želi biti kršćaninom.
Dakle, to sam htio razjasniti. Život s Bogom nije nikakva
iluzija od trenutka kad Isus uđe u nečiji život. Kako početi
živjeti s Bogom? - "Vjeruj u Gospodina Isusa Krista!"
3. Kakva korist od života s Bogom?
Dragi prijatelji, kada bih vam htio ispričati što čovjek ima
od života s Bogom i zajedništva s Isusom, morao bih vam
govoriti šest mjeseci i još ne bih završio. Toliko se toga može
reći!
Nikada neću zaboraviti što mi je rekao otac pred smrt. Ovo
su mu bile jedne od posljednjih riječi: "Wilhelme, reci svim
mojim prijateljima i poznanicima kako me sretnim i blago-
slovljenim učinio Isus - u životu i u smrti!" Znate, kada je tko
na samrti, ne priča koještarije ili fraze. I kada tko pred svoju
220

sitirt kaže: "...kako me sretnim učinio Isus - u životu i u smrti",
tada je to vrlo znakovito. - Kako će izgledati vaše umiranje!
Kada sam kao mladi pastor služio u mrskoj oblasti, dogodilo
mi jse nešto zanimljivo: Otprilike 1925. godine bio je priređen
veliki skup na kojem je jedan učeni čovjek dva sata uvjeravao
prisutne da Bog ne postoji. Iznio je sve svoje znanje ne bi li
nekako uvjerio nazočne u svoje pretpostavke. Dvorana je bila
prepuna ljudi. Od dima se nije moglo disati. Sa svih se strana
čulo odobravanje: "Hurrra! Boga nema! Možemo činiti što
nas volja!" Kada je govornik nakon dva sata napokon završio,
voditelj skupa ustane i reče: "Sada ćemo imati diskusiju.
Može se javiti tko god želi nešto reći!" Naravno, nitko nije
imao hrabrosti javiti se. Svatko je mislio: "Tako učenom
čovjeku se ne može nitko usprotiviti." Sigurno je bilo mnogo
onih koji se nisu slagali s govornikom, ali tko bi imao hrabro-
sti popeti se na podij pred tisuću ljudi.
Ipak, netko se javio za riječ! Iz pozadine se prema podiju
počela probijati jedna starica s crnom kapicom na glavi,
tipična istočnopruska bakica kakvih je mnogo u rurskoj obla-
sti. Voditelj je upita: "Bako, vi biste htjeli reći nešto?"-"Da",
reče baka, "htjela bih nešto reći!" - "Onda morate doći
ovamo na podij!" - "Bez brige, evo dolazim!" reče baka. Baš
hrabra žena!
Baka žustro dođe do podija, pope se za govornicu i reče:
"Gospodine govornice, dva sata ste govorili o svojoj nevjeri,
sada dopustite meni pet minuta govoriti o svojoj vjeri. Htjela
bih vam reći što je moj Gospodin, moj nebeski Otac, učinio
za mene. Vidite, dok sam još bila mlada, moj je muž stradao
u rudarskoj nesreći. Mrtvog su mi ga donijeli kući. Ostala sam
sama s troje male djece. U to doba socijalna pomoć nije bila
nikakva. Mogla sam očajavati kad sam ugledala mrtvo tijelo
svog muža, no moj me Bog utješio kao što me nitko na ovom
svijetu ne može utješiti! Ono što su mi ljudi govorili ulazilo
je na jedno, a izlazilo na drugo uho. Ali on, živi Bog, potpuno
me utješio! Tada mu rekoh: 'Gospodine, sada ćeš ti morati
biti otac mojoj djeci!' (Zaista je bilo dirljivo kako je starica
221

to pričala!) Mnogih večeri nisam znala gdje smoći novac da
sutradan nahranim djecu. Tada bih obično rekla svom Spasi-
telju: 'Gospodine, ti znaš moju bijedu. Pomozi mi, molim te!"
Tada se starica okrenu govorniku i reče: "On me nikad nije
ostavio na cjedilu. Bog je učinio i nešto više od toga, poslao
je svog Sina, Gospodina Isusa Krista. On je umro za mene i
uskrsnuo, svojom me krvlju očistio od svih mojih grijeha! -
Da," nastavila je, "sada sam stara. Uskoro ću umrijeti. I vidite,
On mi je dao čvrstu nadu u vječni život. Kada ovdje na Zemlji
zaklopim oči, otvorit ću ih na Nebu jer pripadam Isusu. To je
sve on učinio za mene! I sada pitam vas, gospodine govornice,
što je vaša nevjera učinila za vas?" Na te riječi govornik
ustane, potapša baku po ramenu i reče: "Ah, ne želim oduzeti
vjeru tako staroj ženi. Vjera je dobra za stare ljude."
Trebali ste biti tamo i vidjeti kako je bakica reagirala!
Energično je odmahnula i rekla: "Nee, nee! Ne možete me se
samo tako riješiti! Gospodine govornice, postavila sam vam
jedno pitanje i molim vas odgovorite mi na nj! Ja vam rekoh
što je moj Gospodin učinio za mene. Sada vi meni recite što
je vaša nevjera učinila za vas?" - Nastala je neugodna tišina.
Baka je bila pametna žena...
I kad se danas evanđelje napada sa svih strana, nameće mi
se pitanje: Što, u stvari, ljudi imaju od svoje nevjere? Nemam
dojam da su zbog toga postali sretni i da imaju mir u srcu.
- Upravo suprotno!
Kakva korist čovjeku od života s Bogom? Što se mene
osobno tiče, ne bih mogao živjeti da nemam mir Božji koji
sam dobio od Isusa!
Postoje trenuci kada mi srce hoće puknuti. Danas sam čuo
kako se u susjedstvu dogodio nesretan slučaj koji je dvije
obitelji zavio u crno. Ako sam dobro razumio, djecu im je
pregazio auto. Nismo ni svjesni kako nas brzo može snaći
nesreća. Kada čovjeka nenadano zadesi zla kob, odlazi s
ovoga svijeta usprkos svim velikim riječima kojima se opirao
Božjim pozivima. Sve što tada može učiniti jest ispružiti ruku
222

u tamu i zavapiti: "Zar nema nikoga tko bi mi mogao po-
moći?"
Vidite, u teškim životnim situacijama dolazi do izražaja
kakvu korist imamo od Isusa! Kad sam se oženio, rekao sam
svojoj ženi: "Ženo, htio bih imati šest sinova i svi bi trebali
svirati trublje." Mislio sam kako bi bilo lijepo imati puhački
ansambl u kući. Mi srni i dobili šestoro djece: četiri lijepe
kćeri i dva sina. Ali mojih sinova više nema. Bog ih je obojicu
uzeo na grozan način: prvo jednoga, a potom i drugoga. To
nikako nisam mogao razumjeti. Cijeli sam život provodio
radeći s mladima, a moji vlastiti dječaci.. Još se sjećam kako
me, kad sam primio vijest o smrti drugog sina, obuzeo osjećaj
kao da mi je netko zabio nož u srce. Došli su ljudi izraziti mi
sućut, ali mi njihove riječi nisu prodrle do srca. Bio sam pastor
za mladež i znao sam: "Večeras moram voditi sastanak i sto
pedesetorici dječaka govoriti radosnu vijest Božju." - A moje
je srce krvarilo! - Zaključao sam se u sobu, pao na koljena i
molio: "Gospodine Isuse, smiluj mi se, molim te!" Tada sam
otvorio Novi zavjet i pročitao: "Isus reče: 'Mir svoj dajem
vam!' " Znao sam da Bog uvijek drži svoja obećanja. I tako
sam ga nastavio moliti: "Gospodine Isuse, ne mogu razumjeti
zašto si mi to učinio, ali molim te, daj mi svoj mir!" I on je to
učinio! - Zaista je učinio!
Jednom ćete ga i vi trebati. Tada vam ni jedan čovjek neće
moći pružiti utjehu. Kad vam nitko neće moći pomoći, cijenit
ćete što poznajete Isusa koji vas je na križu otkupio svojom
dragocjenom krvlju i uskrsnuo od mrtvih. Tada će vam biti
drago što mu možete reći: "Gospodine, daj nii svoj mir!"
Mir koji on daje, poput moćne struje utječe u srce. To vrijedi
i za najteži trenutak u našem životu - kad se nađemo na pragu
smrti!
Kako ćete se ponijeti u trenutku smrti? Tada vam neće moći
pomoći ni jedan čovjek. Morat ćete pustiti i ruku osobe koju
ste najviše ljubili. Kako će izgledati kad dođete pred lice
Božje! Želite li doći pred Boga sa svim svojim grijesima? Ah,
kada biste samo prihvatili Spasiteljevu snažnu ruku i rekli
223

mu: "Ti si me otkupio svojom dragocjenom krvlju i oprostio
mi sve grijehe!" Mogli biste umrijeti bez ikakva straha -
spašeni!
Kakva korist čovjeku od života s Bogom? Nabrojit ću vam:
 -	mir s Bogom
 -	radost u srcu
 -	ljubav prema Bogu i bližnjemu
 -	ljubav prema neprijateljima i svima koji mi idu na živce
 -	utjeha u nesreći (tako da mi je svaki dan svijetao, makar
bio usred najvećih patnji)

 -	sigurna nada u vječni život
-Sveti Duh
 -	oproštenje grijeha
 -	strpljivost... ah, ne mogu više nabrajati.
Zaključit ću pjesmom koju posebno volim:
Sretna sigurnost, Isus je moj!
Njemu sam dao sav život svoj.
Baštinile Spasa, sretan sam ja,
rođen od Duha i krvlju spran.
To je moj život, pjesma je to,
hvaliti tebe, o Bože moj!
Veličanstveno je imati spasenje! I vama želim da dobijete to
bogatstvo i tu sreću!
* Ovo je posljednje predavanje župnika Buscha. Održano je
19. lipnja 1966. u Saßnitzu na Rüggenu. Bog ga je pozvao k
sebi po povratku s te evangelizacije, 20. lipnja godine 1966.
224

Wilhelm Busch     j
Naša sudbina