l.vydanie -1993.

Vydavatel německého originálu:

Aussaat - und Schriftenmissions - Verlag GmbH Neukirchen Vluyn.

Vydavatel slovenského překladu -1993:

CIV * Christliche Literatur - Verbreitung

Postfach 110135 *D- 33661 Bielefeld

Překladatel: SACRA - 040 02 Košice, Rumanova 18

Jazyková úprava: Ing. Mikuláš Lipták

Tlač a vazba: Ebner Ulm

ISBN 3-89397-717-0

Wilhelm Busch

X v • v'

Jezis náš osud

cLv

Christliche Literátur-Verbreitung e.V.

Postfach 110135*33601 Bielefeld

ÚVOD

v    v

J E Z I S

NÁŠ OSUD

"Ježíš náš osud" - to bola hlavni téma velkej evanjelizácie v Essene roku 1938, na ktorej kázal farář Busch.

S velkou radosťou působil ako farár mládeže v Essene, ale ako vášnivý kazatel evanjelia aj vela cestoval. V nespočetných přednáškách volal Iudí k Ježíšovi - v meste i na vidieku, na východe i na západe, v Európe i po celom svete.

Těšil sa, ked ludia prichádzali, aby si vypočuli jeho posolstvo.

Bol přesvědčený, že Ježíšovo evanjelium je tým najúchvatnejším posolstvom všetkých čias.

Prichádzali tisíce a načúvali mu. A napriek tomu sa ako pravý duchovný pastier stále rozprával s jednotlivcami. To bola tá zvláštnost na jeho zvěstovaní. Vdaka magnetofónovým nahrávkám může v tejto knihe aj nadalej viesť rozhovor s jednotlivcom ako posol ukřižovaného Ježiša Krista.

"Ježiš - náš osud" - to bola hlavná téma celého jeho posolstva. Chcete ho počuťaj vy? Můžete! Představte si v duchu, že sedíte pod jeho kazatelnicou a onedlho sa dozviete, že "Ježiš-náš osud" - to je hlavná téma pre svět, aj pre naše životy.

Karl-Heinz-Ehring

Boh áno, ale načo jeQ

- Jezts í

- životu f nebezpečné •

- 5. Božie mlčanie sa móže stať voláním

- veriť í

- 1. Nie je to celkom v poriadku

- Je křesťanstvo

- 3. Čo vlastně máme zo života s Bohom?

Jezts í

Pozrite: Taký starý farář ako ja, ktorý celý život pdsobil vo velkomeste, počúva v priebehu rokov stále tie isté ošúchané frázy. Jedna z nich: Ako mdže Boh toto všetko dopustit' ?" Iná

zase znie: "Kain a Ábel boli bratia. Kain zabil Ábela. Odkial mal Kain ženu?" A jedna z najoblúbenejších: "Pán farář, stále rozprávate o Ježíšovi. To už je fanatizmus. Je predsa úplné jedno, akého je člověk náboženstva. Hlavně, že má bázeň před niekým vyšším, neviditelným.""

Znie to vierohodne, však? To isté povedal už mój velký krajan Goethe - je tiež z Frankfurtu: "Všetko je v pocitoch; měno je zvuk a přelud..." Je úplné jedno, či povieme Alah, Budha, osud alebo Vyššia bytost. Hlavně, že vóbec máme nejakú vieru. A bolo by fanatické to nějako upřesňovat. To si myslí aj 50 percent z vás, pravda? Stále vidím před sebou starú pani, ktorá mi vysvětlovala: "Pán farář, tie vaše nekonečné řeči o Ježíšovi! Nepovedal predsa sám Ježiš: 'V dome mójho Otca je mnoho príby tkov?' Tam majú všetd miesto!"Priatelia, to všetko je však jeden velký omyl!"D

Raz som bol v Berlíne na letisku Tempelhofer Feld. Skór ako nás pustili k lietadlu, museli sme prejst pasovou kontrolou. Predo mnou stojí taký verký pán - vidím ho v duchu před sebou: taký dvojposchodový s veíkou cestovnou dekou pod pazuchou - rýchlo podává úradníkovi svoj pas. A tu ten úradník povie: "Moment! Máte už neplatný pas!." Pán odpovedá" Nebudte predsa taký malicherný! Hlavně, že nějaký pas mám!" "Nie," vysvětluje úradník presne a sistotou,"hlavně je mať platný pas!"

Takisto je to aj s vierou: Nejde o to, aby som vóbec mal nejakú vieru. Každý niečomu verí. Nedávno mi jeden člověk povedal: "Ja verím, že z kila hovádzieho masa je dobrá polievka." Aj to je viera - hoci slabá! Nejde o to, aby ste mali nejakú vieru, ale ide o to, aby ste mali pravú vieru - vieru, s ktorou sa dá žit aj ked sa velmi zotmie, ktorá je oporou vo veíkých pokušeniach, vieru, s ktorou sa dá aj zomrieť. Smrť je velkou skúškou pravosti našej viery!

Je len jediná viera, s ktorou sa dá správné žit a zomrieť: je to viera v Ježiša Krista, Božieho Syna. Sám Ježiš povedal: "V dome mójho Otca jemnoho príby tkov." Ale k Božím príby tkom sú len jedny dveře: "Ja som dveře. Ak niekto vojde cezo mňa, bude zachráněný."

Ježiš představuje dveře! Viem: Ludia to nechcú počuť. O Bohu sa dá hodiny diskutovat. Niekto si představuje Boha tak ainý onak. Ale Ježiš nie je objektom diskusie. A poviem vám: len viera v Ježiša, Božieho Syna, je tou zachraňujúcou vierou, s ktorou sa dá žit a zomrieť!

Malý zážitok, nad ktorým sa móžete spokojné zasmiaf, ukazuje, aká smiešna sa zdá niekedy Iudom viera. Před viacerými rokmi som šiel v Essene cez město. Na kraji cesty stáli dvaja muži, zrejme baníci. Prechádzam popři nich a tu ma jeden pozdraví: "Dobrý deň, pánfarár!" Pristupujem knemu: "Poznáme sa?" Tu sa zasmeje a vysvětluje druhému: "To je farář Busch! Celkom správný chlapík. "Dakujem,"hovořím. A on zrazu pokračuje: "Len - nanešťastie - má svoje muchy!" Dotknutý som sa ozval: "Čo mám? Muchy? Ako to, že mám muchy?" A tu on pokračuje: "Skutočne, farář je celkom správný chlapík! Ale: vždy hovoří o Ježíšovi!" Človeče!", radostné volám. "To nie je mucha! Za sto rokov ste vo věčnosti. Potom všetko závisí od toho, či ste sa spoznali s Ježišom. Na Nom sa rozhodne, či budete v pekle alebo v nebi. Povedzte mi, poznáte Ježiša?" "Vidíš?", smejúc sa obracia baník k druhému, "už zase začína!"

Aj teraz chcem týmto začat! V Biblii je slovo, ktoré chcem povedať hned na začiatku. Znie takto: "Kto má Syna, má život." Možno ste sa niekedy niečo učili o Ježíšovi - ale Ho nemáte. "Kto má Syna", počujete: "má!", "ten má život" - tu a vo věčnosti. "Kto nemá Syna Božieho, nemá život." Hovoří to Božie Slovo! Poznáte príslovie: "Kto má, má!" Tak isto to myslí to biblické slovo. Rád by som vás prehovoril - a to vo vašom vlastnom záujme! - aby ste přijali Ježiša a dali Mu svoj život. Lebo: bez Něho je to predsa len biedny život.

Chcem vám teraz povedať, prečo je Ježiš tým jediným a všetkým a prečo jedine viera v Ježiša je správná. Alebo to vyjádřím radšej celkom osobné. Teraz vám chcem vysvětlit, prečo musím mať Ježiša a prečo musím v Něho věřit.

1. Ježiš je zjavením Božím

Ked mi niekto povie: ?Verím v Boha! Ale načo je tu Ježiš", odpovedám: "Tojehlúposf! Bohjeskrytý Boh. Bez Ježiša nevieme o Bohu vóbec nič!"

Ludia si móžu vytvořit nějakého boha, například milého "pánbožka", ktorý nenechá v hanbě čestného Nemca, ked vypije denne len pat piv. Ale to predsa nie je Boh! Alah, Budha- to sú projekcie našich prianí. Ale Boh" Bez Ježiša nevieme o Bohu nič. Ježiš však je Božím zjavením. V Ježíšovi k nám prišiel Boh.

Chcem vám to objasnit na obraze: Představte si hustú stenu hmly. Za stěnou hmly je skrytý Boh. Bez Něho ludia nemóžu žit. Začnu ho hladať. Pokúšajú sa preniknúf cez hmlu. To sú snahy náboženstiev. Všetky náboženstvá sú Iudským hladaním Boha. Všetky náboženstvá majú jedno spoločné: zblúdili v hmle a nenašli Boha.

Boh je skrytým bohom. To pochopil aj muž menom Izaiáš a volal z híbky srdca: "Pane, nemóžeme k Tebe příst. Ach, přetrhni stenu hmly a príd knám!" A představte si: Boh vypočul toto volanie. Pretrhol stenu hmly a prišiel knám-v Ježíšovi. Boh k nám prišiel vtedy, ked anjeli zborovo volali nad betlehemskými poliami: "Narodil sa vám dnes Spasitel! Sláva

na výsostiach Bohu!" A Ježíš vraví: "Kto mňa vidí, vidí Otca."

Bez Ježila by som o Bohu nevedel nič. Je jediným miestom, kde móžem získat istotu o Bohu! Ako len móženiekto povedaf: "Zaobídem sa bez Ježiša!"

Hovořím o tom len velmi krátko a musím vela vynechat. Přitom by som vám mohol povedaf o Ježíšovi tak vela. Teraz vám však len v najhlavnejších bodoch móžem odpovedať na otázku "Načo jeježiš?".

2. Ježiš je zachraňujúcou láskou Božou

Musím vám to vysvětlit. Před časom som sa rozprával s novinárom, ktorý ma požiadal o rozhovor a pýtal sa: "Prečo vlastně máváte také přednášky?" Na to som mu odpovedal: "Mám ich, lebo mám strach, že sa Iudia dostanu do pekla." Na to sa zasmial a odvětil: "Peklo predsa neexistuje!" Tu som mu povedal: "Len vyčkajte! O sto rokov uvidíte, či máte pravdu vy alebo Slovo Božie. Povedzte," spýtal som sa ho, "báli ste sa už niekedy Boha?" "Nie", odpovedal. "Před milým Bohom predsa netřeba mat strach!" Tak som mu vysvětlil: "Ste vedla! Každý, kto má čo len aké-také poňatie o Bohu, musí predsa vedieť, že neexistuje nič hrozivejšie, ako svátý a spravodlivý Boh, sudca našich hriechov. Myslíte, že by nič nepovedal na vaše hriechy? Hovoříte o "milom Bohu". Biblia tak nehovoří. Biblia skór hovoří: "Strašné je upadnut do rúk živého Boha."

Báli ste sa už Boha? Ked nie, tak ste ešte vóbec nezačali chápat celu skutočnosf svátého Boha a svojho hriešneho života. Ked sa však začnete bát Boha, potom sa budete pýtat: "Ako móžem před Bohom obstát?" Myslím, že je najváčšou hlúposfou našich čias, že sa Iudia už viac neboja Božieho hněvu. Ano, je to znak hrozného otupenia, ked národ už viac neberie vážné živého Boha a Jeho hněv nad hriechmi.

Profesor Karl Heim rozprával, ako na svojej ceste po Čine prišiel do Pekingu. Vyviedli ho na kopec, kde úplné na vrchu stál oltář - "oltář neba". Vysvětlili mu, že v "noci zmierenia" je tento kopec plný státisícov Iudí s lampiónmi. A potom tam vystúpi cisár - vtedy vládli ešte v Čine cisári - a prináša pře svoj Iud oběť zmierenia. Kednám o tom profesor Heim porozprával, pokračoval: "Tito pohania vedia niečo o Božom hneve, i o tom, že člověk potřebuje odpustenie."

A vzdělaný Stredoeurópan si myslí, že móže hovořit o "milom Bohu", ktorý by mal byt rád, ked vidí, že Iudia riadne platia cirkevnú daň! Začnime sa radšej opat bát Boha! Všetci sme predsa zhřešili! Vy nie? Ale áno, celkom iste!

Ked sa opat naučíme bát sa Boha, potom sa budeme pýtat': "Kde je nějaká záchrana před Božím hnevom? Kde je záchrana?" A vtedy móžeme pochopit: Ježiš je zachraňujúcou láskou Božou! "Boh chce, aby všetci Iudia boli spasení." Ale nemóžebyf nespravodlivý. Vočihriechu nemóže mlčať. A preto obětoval Svojho Syna - na záchranu, na zmierenie.

Podte so mnou do Jeruzaléma. Před mestom je vřšok. Vidíme tam tisíce Iudí a nad hlavami Iudí sa týčia tri kříže. Muž na Iavom kříži je hriešnik ako my. Ten vpravo tiež. Ale ten v střede! Pozrite na Něho, na muža s trnovou korunou, na Syna živého Boha! "Ty tvář ušlachtilá, taká si strápená, že ríša celého světa je zhrožená!" Prečo tam visí? Tento kříž je Boží oltář. A Ježiš je Baránkom Božím, ktorý nesie hriechy světa a zmieruje nás s Bohom.

Pozrite: pokialste nenašli Ježiša, stojíte ešte pod Božím hnevom, a to aj napriek tomu, že to nepozorujete alebo zapierate. Len ten, kto prišiel k Ježíšovi, stojí pod Božím pokojom: "On znášal trest za náš pokoj."

Dovolte, aby som použil úplné primitivný příklad: V 1. světověj vojně som bol delostrelcom. Mali sme kanóny s ochrannými štítmi. Raz sme stáli vpředu bez pěchoty. Zrazu na nás zaútočili s pancierovými vozmi - volali sme ich vtedy "tanky". Střely nepriatelských pešiakov ako krupobitie dopadali na naše ochranné štíty, ktoré však boli natolko silné, že sme za nimi boli v bezpečí. A tu som si musel pomyslieť: "Keby som vystrčil spoza ochranného štítu iba ruku, určité by ju prederavili ako šito a ja by som bol stratený, biedne by som vykrvácal. Ale za ochranným štítom som v bezpečí!"

A pozrite sa: Tým ochranným štítom sa mi stal Ježiš!

Viem: Bez Ježiša zahyniem na Božom súde. Bez Ježiša nemám v srdci pokoj, nech robím, čo chcem. Bez Ježiša nemóžem zomrieť bez smrtelného strachu. Bez Ježiša putujem do večnej záhuby. Budte si istí, že existuje věčná záhuba, len vyčkajte! Ale ked stojím za Ježíšovým krížom, som v bezpečí, ako za ochranným štítom. Móžem vedief: On je mojím Spasitelom! On je mojím záchrancom! Ježiš je zachraňujúcou láskou Božou!

Počujte: "Boh chce, aby všetci ludia boli spasení." Preto obětoval Svojho Syna - pre záchranu, na zmierenie. Aj pre vás! Nemajte teda pokoja, dokial nedosiahnete Boží pokoj, dokial nebudete zachránění!

Načo je Ježiš?

3. Ježiš je jediný, ktorý rozrieši najvdčší problém našito života

Viete, čo je najváčším problémom nášho života? Aha, starší si prirodzene spomenú na svoj žlčník, Iadviny alebo na to, čo ich právě trápi. Tosú problémy! U mladších zasa "to dievča" alebo "ten chlapec". Každý má svoje problémy.

Verte: najváčším problémom nášho života je naša vina před Bohom!

Desaťročia som bol farárom mládeže. Stále som hladal nové prirovnania, aby som to svojej mládeži vysvětlil. Chcel by som tu použit jedno z tých přirovnaní. Povedal som: "Představte si, že od přírody máme okolo krku železnú obruč. A stále, ked hřeším, přikuje sa k nej jeden článok reťaze. Som drzý k mamke-pribudne jeden článok reťaze. Hovořil som zle o iných - další článok reťaze. Deň bez modlitby, ako by Boha nebolo - třetí článok reťaze. Nečestnost, klam - další článok reťaze."

Len si představte, akú dlhú refaz vlečieme za sebou -retaz previnení. Vina před Bohom je taká reálna - aj napriek tomu, že ju nevidieť. Ale je obrovská. A všade ju vláčíme so sebou. Často sa pýtám, prečo ludia nemóžu byt veselí a šťastní. Majů sa predsa vo všetkom tak dobré! Ale sú šťastní? Nemóžu byť šťastní! Nemóžu byť - lebo všade za sebou vláčia reťaz vín! A tuto im neodoberie ani farář ani kňaz ani anjel. Ani Boh ju nemóže odstránif, lebo je spravodlivý: "Čo člověk rozsieva, to bude i žat."

Ale terazje tu Ježiš! Je jediný, ktovyriešinajváčší problém nášho života: Zomrel za moje viny. Zaplatil za ne, ked zomrel. Preto mi móže odobrať moju reťaz vín. Je jediný, kto to móže urobit!

Poviem vám zo skúsenosti: Je to velké oslobodenie, ked člověk vie: - mám odpuštěné hriechy. Je to najváčšie vyslobodenie v živote - a aj v smrti. Vy starší, uvažujte: - zomrieť a mat odpustenie hriechov! Alebo: - íst do věčnosti a musieť všetku vinu brat so sebou! Hrozné!

Poznám ludí, ktorí po celý život hovořili: "Som dobrý. Som spravodlivý." A potom zomierajú a musia pustit aj poslednú ruku - a pochopia: Lodka mójho života ide po temnom prúde věčnosti - oproti Bohu. Nič si nemóžu vziať so sebou: ani vilku, ani bankové konto či vkladnú knižku - len svoju vinu. A tak idú před Boha. Hrozné! A Iudia takto zomierajú. A ked poviete: "Tak ale zomierajú všetci!", tak potom takto aj všetci zomriete! Ale takto zomieraf nemusíte! Ježiš odpúšfa hriechy! To je už teraz najváčšie oslobodenie, aké vóbec existuje.

Ako asi 18-ročný chlapec som zažil, čo je odpustenie hriechov: Reťaz odpadla! V jednej piesni to znie takto: "V mene Ježiša, hriechy odpuštěné! To slovokživotu, preduše strápené." Prajem vám, aby ste to tiež skúsili! Chodte k Ježíšovi! Dnes. Čaká na vás. A povedzte Mu:"Pane, mój život je úplné temný a plný viny. Stále som to tajil a hovořil o sebe len dobré. Teraz všetko kladiem před Teba. Teraz chcem veriť, že Tvoja krv zahladí moju vinu." Odpustenie hriechov je nádherné!

V17. storočí žil v Anglicku muž menom Bunyan. Tento Bunyan bol dlhé roky zavretý vo vážení pre svoju vieru. Stává sa to v každej době. Popři Božom Slově sú vážnice tým najstabilnejším, čím Iudstvo disponuje. A tam, vo vážení, napísal Bunyannádhemú knihu, ktoráje ešteaj dnesaktuálna.Zobrazuje v nej život křesťana ako nebezpečná dobrodružná púť. Začína takto: Nějaký člověk žije v Meste Mámosti. Zrazu začína byť nespokojný a hovoří volačo v tom zmysle: "Niečo tu nesedí. Nemám pokoj. Som nešťastný. Musím odtialto vyjsť."Rozpráva sa so svojou ženou. Tá mu vysvětluje: "Si nervózny. Potřebuješ poriadny oddych." Ale nič mu nepomáhá. Nepokoj zostáva. jedného dňa si uvědomí: "Nič nepomáhá. Musím vyjsf z tohoto města", a tak utéká. Ked vychádza, zisťuje, že má na chrbte břemeno. Chce ho zložif, ale nevie sa ho zbavit. Čím dalej putuje, tým je tažšie. Doteraz tobremeno taknecítil. Bolo mu samozřejmé. Ale ako sa vzdaluje od toho města, stále sa mu to břemeno zváčšuje: Nakoniec už skoro ani nevládze ísf dalej. Tažko vystupuje cestičkou do kopca. Už dalej tú ťarchu ani nevládze uniesť. Vychádza spoza zákruty a před ním sa vynára obraz kríža. Skoro v bezvědomí padá pod kříž, pevne sa ho chytí a vzhliadne k němu. V tom okamihu cíti, ako sa břemeno uvolňuje a s rachotom padá do priepasti.

Je to nádherný obraz toho, čo móže člověk zažit pri kříži Ježiša Krista: "Tu vzhliadam a vidím Baránka Božieho, jak za mňa krvácal, na kříži umieral. S hanbou tu vyznávám: vidím dva zázraky, zázrak Jeho velkej lásky a mój velký hriech." Odpustenie hriechov - Spasitel zaplatil za mňa. Moja reťaz vín je preč. Som oslobodený od svojho břemena. Odpustenie hriechov - to nám móže darovat len Ježiš!

Načo je teda Ježiš? Musím vám povedať ešte niečo, prečo verím v Ježiša:

4. Ježiš je dobrý Pastier

Všetci ste už predsa vo svojom živote zažili, aký móže byť člověk nekonečne osamělý a aký j e niekedy život prázdny.

Zrazu cítíte: "Niečo mi ohýba! Ale čo?" Chcel by som vám to povedať: Chyba vám živý Spasitel!

Hovořil som už, že Ježiš zomrel na kříži, aby zaplatil za naše viny. Zapamátajte si tuto vetu: "On vzal na seba trest, aby sme mali pokoj." A potom Ho položili do hrobu, do skalného hrobu. Na otvor přivalili fažkú kamennú platňu. A aby celkom spokojné mohli odísť, dal tam římsky miestodržitel umiestnif pečaf a postavil římských legionárov ako stráž. Predstavujem si riadnych chlapíkov, akí bojovali vo všetkých krajinách světa. V Galii, v dnešnom Francúzsku, v Germánii - teda v Nemecku, v Azii a v Afrike. Boli to mládenci posiati jazvami. Tí tu teda stoja třetí deň na svitaní - so štítom na pleci, s oštepom v právej ruke a přilbou na hlavě. Čaká tu římsky legionář. Naňho sa možno spolahnúť. A zrazu sa rozjasnilo ako cez deň. Biblia hovoří: "Anjel Pánov zostúpiac z neba, odvalil kameň." Aježišvyšiel z hrobu! Je to také velkolepé, že tí služobníci vojny bezmocné padajú. O niekolko hodin Ježiš střetává chudobné dievča. Biblia o nej hovoří, že mala v sebe sedem démonov, ktorých Ježiš vyhnal. To dievča plače. Vtom k nej prichádza Ježiš. A toto dievča bezmocné nepadá. Naopak. Teší sa, ked spozná vzkrieseného Ježiša a vraví: "Učitelů!" Je potěšená, lebo vie: "Ježiš, ten dobrý pastier žije a je pri mne!"

Pozrite,ajpretochcemmafJežiša,žepotrebujemniekoho, koho ruky sa móžem držat! Život ma vrhol do velmi temných híbok. Pre svoju vieru som bol v nacistických vázeniach. Boli hodiny, ked som si myslel: "Už ma len króčik dělí od temnej říše šialenstva, odkialniet návratu." A potom prišiel Ježiš! A všetko bolo opat dobré! Móžem vám to dosvědčovat’ len takto.

Vo vážení som zažil večer, ked sa tam rozpútalo peklo. Umiestnili knám prechádzajúci transport Iudí, ktorých viezli do vyhladzovacieho tábora - Iudí, ktorí už nemalí nijakú nádej, časf z nich boli kriminálnici a část nevinní Iudia, Židia. Jedného nedělného večera podlahli tito Iudia zúfalstvu. Všetko sa rozkričalo. Neviete si to ani představit. Budova so samými celami plnými zúfalstva, kde všetko křičí a búri sa proti stenám a dverám. Strážní sú nervózni a strielajú revolvermi do stropu, pobehujú a niekoho mlátia. A ja sedím v cele a myslím si: "Tak bude raz v pekle." Len ťažko sa to dá vykreslit. V tejto situácii mi zrazu přišlo na um: "Ježiš! On je predsa tu" Hovořím vám, čo som skutočné zažil. Potom som vo svojej cele povedal ticho -úplné ticho: "Ježiš! Ježiš!! Ježiš!!!" A o tri minuty bolo ticho. Pochopte ma: Volal som Ho, nikto z Iudí to nepočul, len On -a démoni museli ustúpiť! A potom som napriek přísnému zákazu zaspieval úplné nahlas: "Ježišu mój milý, darca světla,

sily, moja ozdoba! Ked sa srdce láká, dlho pomoc čaká, hladá len Teba. Kriste, Boží Baránku, žiadna sila nevýslovná sa ti nevyrovná."

A všetci vázni to počuli. Strážcovia nepovedali ani slovo, ked som nahlas spieval: "Ked sa všetko otriasa, ked zlo tiahne v plnej zbroji, Ježiš pri mne stojí."

Priatelia moji, vtedy som cítil, čo znamená mať živého Spasitela.

O tom som už hovořil, že všetci musíme raz překonat ešte najváčšiu ťarchu - ťarchu smrti. Raz mi jeden člověk předhodil: "Vy, faráři, vždy len strašíte Iudí so smrťou." Odpovedal som: "Nepotřebujeme tým Iudí strašit, lebo před smrťou máme strach všetci!" A vtedy - vo chvíli smrti - moct držať ruku dobrého Pastiera! Niekto mi povie - a je to správné -: "Dnešný člověk má zo smrti menší strach ako zo života. Život je strašný, horší ako smrt!" Priatelia moji, je však možné: V živote mať Spasitela!

Musím vám povedat ešte jednu příhodu, ktorú som často rozprával. Je neuvěřitelná, ale pravdivá. V Essene som spoznal jedného priemyselníka, vždy dobrenaladeného. Raz mi povedal: "Pán farář, je to od vás milé, že vediete děti k dobrému. Tu máte 100 mariek na svoju prácu." Na to mu vravím: "No, a čo vy sám?" "Nie, nie, pán farár, viete, už mám predsa svoj vlastný názor na svět..." Rozumějte: Bol to dobrý muž, ale vzdialený od Boha ako Mesiac od Sýria. A potom som jedného dňa odbavoval svadobný obřad. V ohromnom prázdnom kostole to niekedy vyzerá trochu bezútešne. Obyčajne príde svadobný pár a hádám zo desať Iudí. Sedia tak trochu stratení v ohromnom kostole. A mój vždy dobré naladěný priemyselník tam bol za svědka! Bolo mi ho chudáka naozaj Iúto. Mal velmi elegantný frak, v ruke cylinder. A teraz jednoducho nevedel, ako sa má v kostole správaf. Videi som na ňom, ako sa sám seba pýtá: "Musím si teraz kráknut? Mám sa prekrižovať? Alebo - čo mám robit?" Pokusil som sa mu trochu pomoct, vzal som mu cylinder a odložil ho stranou. Potom sme spievali pieseň. Pieseň pochopitelné nepoznal, ale aspoň sa robil, že spieva. Viete si ho představit? Muž, ktorý sa dobré hodí do světa! A potom sa udialo niečo zvláštneho:

Nevesta pomáhala v nedelnej škole. A tak pri svadbe spievalo z chóru asi 30 malých dievčat. Svojimi sladkými hláskami spievali úplné jednoduchá detskú pěsničku, ktorú možno poznáte aj vy: "Ovečkou že Božou som, tým sa těším nocou, dňom. On mój dobrý Pastier je ..."Vtom som si pomyslel: "Čo sa to len robí s týmto mužom? Nie je chorý?" Přepadává sa do seba, tvář si přikrývá rukami, chveje sa. Hovořím si: "Niečo sa mu stalo! Musím přivolat lekársku pomoc." Tu vidím: Ten muž plače úplné bez zábran."... ved vždy starost o mňa má, On ma i dla měna zná. Vodí k pastvám zeleným, k vodám tichým, studeným, núdze pri ňom nemávam..."Deti spievajú a tu sedí velký priemyselník a plače. Zrazu som pochopil, čo sa stalo v tomto nevlúdnom kostole. On pochopil: "Tieto děti majú niečo, čo ja nemám - majú dobrého Pastiera. Ja som však osamělý, stratený člověk!"

Nikto z Iudí, ani nikto z vás - mužovia a ženy - to nemóže v živote doviesť dalej, než že si bude moct povedať ako tie děti: "Radujem sa, že patřím k čriede Ježiša Krista a že mám dobrého pastiera." Nemóžete dosiahnuť viac! Snažte sa, aby ste to mohli povedaf! Prečo verím v Ježiša? Preto, že je dobrý pastier, najlepší priatel, mój živý Spasitel. Načo je Ježiš? Nakoniec vám ešte chcem povedať:

5. Ježiš je kttieža života

Před rokmi som bol na mládežnlckom výlete na Šumavě. Ked už chlapci odišli, musel som ešte jeden deň čakaf. Mali pre mňa příst autom. V ten večer som chcel navštívit starý polovnícky zámok, ktorý v minulosti patřil nějakému královi. Teraz tam už býval len lesník. Dom už bol napoly zbořený. Nebolo tam elektrické světlo. Bola tam však obývačka s krbom, v ktorom hořel malý ohník. Postavili mi tam petrolejová lampu a zaželali mi :"Dobrú noc!" Vonku zavýjala víchrica. Dážd šlahal dojedli stojacích okolo domu. Miesto ako stvořené pre riadnych zbojníkov. A ja som výnimočne nemal so sebou nič na čítanie. Tu som na římse krbu našiel nejakú brožúrku. Pri petrolejovej

lampě som si v nej čítal. Niečo tak strašného som ešte v živote nečítal. Nějaký lekár nechal v tomto dielku vybúšiť celu svoju zuřivost voči smrti. Medzi iným tam bolo asi toto: "Ó, ty smrť, ty nepriatelka ludstva! Celý tento týždeň som zápasil o Iudský život, a myslel som si, že som toho člověka vrátil na břeh života. A potom si sa zdvihla, šklabiac sa za pelasťou postele a uchopila si ho - a všetko bolo máme. Móžem liečif Iudí a přitom viem, že aj tak je všetko máme - prichádzaš ty so svojou kostnatou rukou. O, ty klamárka, ty smrť, tynepriatel!" Na každej stránke len nenávist' k smrti! A potom přišlo to najstrašnejšie: "Ty smrf,tybodka, ty výkričník!" A pokračoval doslovné takto: "Ó, prekliata, keby si bola len výkričníkom! Ale ked hladím na teba, měníš sa v otáznik. A ja sa pýtám: Je smrť koniec všetkého alebo nie? Čo přídě? Smrť, ty strašný otáznik pre všetkých!"

To je to! A musím vám povedaf, že smrfou sa všetko nekončí. Ježiš, ktorý vie o všetkom, povedal: "Je široká cesta, ktorá vedie do záhuby a je úzká cesta, ktorá vedie k životu." Kočky sú už hodené! A ja sa těším, že mám Spasitela, ktorý už teraz dává život, je životom a vedie k životu. Preto Ho tak rád zvestujem.

Pozrite: v prvej světověj vojně som bol celé týždne pri Verdune, kde zuřili najváčšie boje. Medzi zákopmi ležali mrtvoly na mrtvolách. Za celý svoj život sa neviem zbavit toho sladkastého pachu mřtvol. A stále, ked vidím pomník s nápisom: "Padli za vlast", cítim ten pach z Verdunu, pach mřtvol. A ked si pomyslím: "Za sto rokov tu nikto z nás nebude", tak cítim na sebe tento strašný dych smrti. Necítíte ho tiež?

A v tej říši mřtvych je Jeden, ktorý vstal z mřtvych! Hovoří: "Žijem, aj vy budete žit! Verte vo mňa! Podte za mnou! Obráfte sa ku mne! Budte mojím vlastníctvom! Vediem vás do života!" Nie je to zázračné? Ako je možné v tejto říši mřtvych žit bez Spasitela, ktorý je životom a vedie k věčnému životu?

V týchto dňoch som čítal starý list, ktorý nechal vytlačit profesor Karol Heim. Je to listvojaka, křesťana, ktorý padol v Rusku počas druhej světověj vojny. V liste je napísané přibližné toto: "Okolo nás je strašné! Ked Rusi strielajú z ka-ťuší, vtedy prichádza na nás všetkých panika. A tá zima! A ten sneh! Strašné! Nemám však vóbec strach. Keby som aj mal padnut, bude to nádherné: potom budem jedným skokom v slávě. Tam skončia boje - budem vidieť ťvárou v tvář svojho Pána a obklúči ma Jeho sláva. Nemám vóbec nič proti tomu, keby som tu aj padol." Padol krátko potom. Ked som to čítal, musel som na to myslief: "Čím to je, že mladý člověk nemá strach před smrťou, lebo pozná Ježiša!"

Ano, Ježiš je Knieža života! A On svojim dává istú nádej věčného života!

Bolo to na cirkevnom dni v Lipsku: Prijatie na radnici. Střetli sa vedúci štátnych úradov a vedúci církvi. A potom boli prejavy, podlá možnosti nezávazné, aby si vzájomne příliš nešliapali po kuřích okách. Závěrečné slovo mal Heinrich Giesen, vtedajšígenerálnytajomníknemeckéhoevanjelickéhocirkevného dňa. Nezabudnem nikdy, ako Heinrich Giesen vstal a povedal: "Pýtáte sa, páni, čo sme to za Iudia. Poviem vám to jednou větou: Sme ludmi, ktorí sa modlia: Milý Bože, posváf ma, aby som sa dostal do neba." A potom si sadol. Bolo to nezvyčajné, ako sa to Iudí zrazu dotklo.

Počas tridsaťročnej vojny napísal Paul Gerhardt: "Kristu chcem patřit cele a prejsť aj všade tam, kde prišiel On, chcem smele s Ním vojsť do smrti brán. Neopustí ma, bratom ma volá, aj v ťažkom lučení, ruku mi podá." Prajem vám, aby ste aj vy takto mohli íst svetom.

Načo je Ježiš? Všetko, ale naozaj všetko vo vašom živote závisí od toho, či ste Ho spoznali!

O to teda ide: Načo žijem? Alebo: Načo som na svete? Alebo: Aký je zmysel mójho života?

Jedného dňa mi v Essene volá jeden priemyselník, celý rozrušený: "Pán řarár, prídte! "Zeniem sa tam. Víta ma so slovami: "Syn sa mi zastřelil!" Poznal som toho chlapca. Bol študentom. Mal všetko, čo si zažiadalo jeho srdce. Bol zdravý, pěkný ako obrázok, mladý a bohatý. Už dlhší čas mal vlastně auto. Nebol zapletený do ničoho nepěkného. A tento mladý člověk si střelí gulku do hlavy! V zanechanom liste bolo iba toíko: "Nechápem, aký zmysel by to málo, aby som žil dalej. Preto končím. Mój život nemá zmysel!" Otrasné!

Pozrite: Otázka zmyslu života je tak strašné dóležitá! Je tak ohromné dóležitá preto, lebo máme len jeden jediný život! Rozmýšlali ste už niekedy o tom, čo to znamená, že máme len jeden život?

Ked som ešte chodil do školy, nebol som velmi dobrý v matematike. Mój učitel jednoducho nechápal moje riešenia. Zošit s mojimi domácími úlohami mi niekedy celkom dočmáral červeným atramentom, vóbec neuznával mój talent na zvláštně riešenia. Bolo na to strašné pozeraf. Ked už bol zošit poriadne počmáraný, často som ho odložil, hoci ešte nebol dopísaný a kupil som si nový, taký pěkný, čistý. Tak som opáf mohol začat znovu. Keby sa to tak dalo urobit' aj so životom! Verte mi: Milióny Iudí si v okamihu smrti pomyslia: "Ach, tak by som chcel začat úplné odznova! Všetko by som robil inak!"

Školský zošit si možno kupit nový a začat doň písať ešte raz od začiatku, ale život nie. Máme len jeden jediný život! Aké to musí byť strašné, ked sme ho spackali, ked sme žili zle! Máme len jeden jediný život ! Ked ten prehráme, prehráme celu věčnost. To dodává tomu, čo vám chcem povedaf, smrtelnú vážnost.

Dnes ráno hnali popři mojom hoteli velké stádo kráv. Pretože som sa právě zaoberal svojou přednáškou, pomyslel som si: "Aké šťastné sú tieto krávy, že vóbec nemusia mysliet na to, na čo sú na svete. Je to jasné: majú dávat mlieko a nakoniec dodat hovádzie maso. "Zviera nepotřebuje rozmýšlať o zmysle života. Tým sa líši člověk od zvieraťa. Je to strašné, že je mnoho Iudí, ktorí žijú a aj zomierajú bez toho, aby sa aspoň raz opýtali: "Načo vlastně žijem?" Nelíšia sa od zvierat. Chápete: Hranica ku zvieratám je velmi blízko. Člověka robí človekom to, že sa pýtá: "Načo som tu? Načo som človekom? Načo žijem?"

1. Povrchné a unáhlené odpovede

Nuž, priatelia moji, na otázku "Načo žijem?" je strašné mnoho povrchných a unáhlených odpovědí. Před mnohými rokmi som pri jednej příležitosti dostal všetky tieto povrchné a unáhlené odpovede. Bolo to v roku 1936, uprostřed Hitlerovej říše. Študenti z Miinsteru ma prosili, aby som s nimi hovořil na tému "Čo je zmyslom mójho života?". A hned sa vyjádřili, že nechcú počuf přednášku, ale že chcú na tuto tému diskutovat'. "Dobré," povedal som, "teda začnite! Čo je zmyslom mójho života? Na čo žijem?"

Ako som povedal, diskusia prebiehala v čase Hitlerovej říše, takže hned jeden vstal a vysvětloval: "Som tu pre svoj národ. Je to ako list a strom. List neznamená nič, strom je všetkým. Som tu pre svoj národ!" Odpovedal som mu: "Pěkné! A načo je tu ten strom, načo je tu národ?"Pauza! To nevedel ani on. Chápete: Tú otázku tým nezodpovedal. Iba ju odsunul do úzadia. Tak som im odpovedal: "Moji milí, nesmiete odpovedaf tak, aby sa otázka iba odsunula."

"Teda: čo je zmyslom mójho života? Načo žijem?", spýtal som sa znova. Niekto iný vysvětlil: "Som na svete preto, aby som si konal povinnosti!" "Človeče!", povedal som, "v tom je právě ten vtip: Čo je mojou povinnosťou? Ja považujem za svoju povinnost zvěstovat vám Božie slovo. A Matilda Ludendorffová považuje za svoju povinnost popierať Boha. Čo je teda našou povinnosťou?" Raz mi jeden vysoko postavený úradník povedal: "Pán farář, medzi námi povedané, celý deň odpisujem spisy, ale aj keby všetky zhoreli, svět i napriek tomu pojde dalej. Trpím tým, že v podstatě robím takú nezmyselnú prácu." Čo je našou povinnosťou? Tisíce esesákov zabilo v Tretej říši státisíce íudí. A ked ich postavia před súd, tak tvrdia: "Konali sme si svoju povinnost. Rozkázali nám to." Myslíte si, že je povinnosťou nějakého člověka zabit iného člověka? Tomu neverím. Tým študentom som teda riekol: "V tom je právě ten vtip. Čo je vlastně mojou povinnosťou? Kto mi to móže povedat? To sme sa ešte stále nepohli z miesta."

Mládenci začali teda trochu viac premýšlať. Jeden vstal a pyšné vysvětloval: "Pochádzam zo starého šlachtického rodu. Viem sledovat až šestnásť generácií svojich predkov! Taký dlhý rad predkov! Nie je to náplňou a úlohou života - náležíte pokračovat' v stopách predkov?" Tu som mohol len odvětit: "Človeče! Ked nevieme, načo žilo tých 16 generácií, tak sa potom neoplatí k tomu přiradit sedemnástu."

Chápete: Je tak vela povrchných a unáhlených odpovědí. Člověk u nás móže často vidieť v novinách úmrtné oznámenia, na ktorých trčí strašný verš: "Len práca bola životom tvojím, nikdy nemyslel si na seba. Všetko si dával len tým svojím, to najvyššia povinnost pre teba." Tiež to poznáte? Vždy, ked to čítám, tak som z toho zničený. Přitom si myslím:"To je úmrtný list pre koňa!" Však? Kóň má pracovat. Ale nemyslím si, že člověk je na svete len preto, aby sa dřel. To by predsa bolo příliš biedne. Ak by naším zmyslom života bolo: "Len práca bola životom tvojím ...", urobili by sme lepšie, keby sme už desafroční spáchali samovraždu. To je otrasné! Nie, to nie je zmyslom nášho života.

Iný zo študentov mi vtedy vysvětloval: "Pozrite: Chcem byť lekárom. Nie je to nádherná náplň života - zachraňovat Iudský život?" Tu som mu odvětil: "Dobré! Ale kedneviete, načo ten člověk žije, tak predsa nemá zmysel ten Iudský život zachraňovat:. Radšej takému člověku dajte injekciu, aby zomrel." Pochopte ma prosím správné: Nerozprávajte teraz, že som povedal, že třeba dat Iudom injekciu, aby zomreli. Myslel som: To predsa nie je konečná odpoved na našu otázku o zmysle života.

Boli tam váčšinou študenti. Vtedy mnou otriasla myšlienka, ako aj vzdělaní Iudia našich dní žijú bez toho, aby v podstatě věděli, načo sú vlastně na svete.

Smiem azda k tomu na okraj podotknúf: Možno budete trochu nahněvaní pre spósob, akým rozprávam. Móžem prirodzene používat aj vybrúsené vety s mnohými cudzími slovami, ale to by ste tu určité za pol hodiny zaspali. Pretože sa toho ale strašné bojím, hovořím radšej tak, ako sa rozprávame na ulici. Jasné? Dakujem.

Chápete: Ked sa to všetko tak preberie, ako som to len tak naznačil, potom tu prichádza odpoved, ktorú som dostal aj od tých múnsterských študentov: "Život vóbec nemá nějaký hlboký zmysel. Je to úplná náhoda, že som sa narodil. Nie je v tom nijaký zmysel. A preto je najlepšie urobit to jedno: užívat život, ako sa najlepšie dá." To je asi najváčšie pokušenie, ktoré móže člověka zasiahnuť, ked mu zrazu přeletí myslou: "Mój život je nezmyselný. Nemá vóbec nijaký zmysel. Keby sa moji rodičia nezobrali, nebol by som počatý a nenarodil by som sa. Je to úplná náhoda, že som tu. V podstatě je mój život úplné nezmyselný." A kto má ťažký život, má v tomto momente velmi blízko k samovražde: "Načo mám žit dalej? Ked je všetko náhoda a nezmysel, radšej to predsa ukončím!" Viete, že počet samovrahov je v západnom Nemecku váčší ako počet obětí dopravných nehod? Viete, že asi 50 percent samovrahov sú mladí Iudia do 30 rokov? To je otrasné svědectvo našich čias: Už nevidíme v živote zmysel!

Často som hovořil s Iudmi, ktorí sa mi žalovali: "Život je taký nezmyselný. Premámim ho - bud v zábavách a póžitkoch alebo v samovražde." Potom som sa pýtal: "Ale keby predsa existoval nějaký zmysel?! Keby život predsa nějaký zmysel mal-a vy by ste žili tak, akoby život vóbec nemal zmysel!? Čo by ste robili na konci?"

V Biblii je napísané slovo, ktoré móže člověka preniknúť skrz naskrz. Je tam napísané: "Lebo je uložené všetkým Iudom zomrieť a potom bude súd Boží." Musíme poznat tuto vetu z Biblie, aby sme sa celkom vážné pýtali: "Načo žijem?" Predsa nemóžeme zomrieť a ísť na Boží súd, ked sme prepásli zmysel života! Je nám už jasná tá otázka? Teraz postúpime o krok dalej:

2. Kto nám teda móže dat odpoved ?

Kto na celom svete mi móže dař odpoved na otázku "načo žij em?" - kto? Církev? Nie! Farář? Nie! Je na tom tak isto, ako vy. Profesoři? Filozofi? Ani oni nám nemóžu daf odpoved na otázku "načo žijem"! Len jeden jediný nám móže povedať, načo žijeme: skutočne len ten, ktorý nám ten život dal, ktorý nás stvořil - Boh!

Chcel by som použit jeden úplné jednoduchý příklad: Jedného dna prídem do istého bytu. Sedí tu jeden šikovný chlapec a majstruje niečo z drótikov a elektród. Pýtám sa ho: "Človeče, čo to zostavuješ za pekelný stroj? Čo z toho bude? "Nuž, vysvětlil mi to, ale musím povedať, že som tomu nerozuměl. Ale musel som si pomyslieť: "Nikto iný na to nepríde, čo to bude - len ten, čo to stavia, len ten vie povedať, čo to bude a na čo to bude."

Tak je to aj s naším životom: len ten, ktorý nás stvořil, móže povedať, načo nás stvořil! To znamená: Na otázku "Načo žijem?" móžeme dostat odpoved len cez zjavenie. Musí nám to povedať Boh! Aj keby som vóbec nečítal Bibliu, tak táto otázka by ma doviedla k Biblii. Něvy držal by som to, keby som nevedel, načo vlastně žijem na tomto prekliatom svete. Je pre nás slovo "prekliaty svět" příliš tvrdé? Nuž - sú to šlová Biblie. Keby ste boli aspoň pol roka farárom vo velkomeste, věděli by ste, čo tým myslím: že tento svět má na sebe strašnú kliatbu. A nemohol by som vydržaf žit v ňom, keby som nedostal odpoved cez Božie zjavenie.

Boh nám odpovedá na otázku o zmysle života v Biblii. A to je dóvod, prečo je vlastně Biblia tak úžasné dóležitá.

Poznám ludí, ktorí povýšené hovoria: "Nebudem predsa čítať Bibliu!" Tu móžeme len odpovedaf: "Móžem vám to daf písomne, že ste sa ešte vážné nezamýšlali nad otázkou 'Načo žijem?'!". Ale hlúposť je široko rozšířená choroba - a keby bolela, tak by bol svět naplněný plačom. Poviem vám tú odpoved Biblie jednou větou: Boh nás stvořil, aby sme sa stali Jeho defmi!

Ako sa otec rád vidí vo svojom synovi, tak stvořil Boh člověka "na svoj obraz". Boh chce, aby sme sa stali Jeho defmi, ktoré sa s Ním rozprávajú -as ktorými sa aj On móže rozprávať; ktoré Ho milujú - a ktoré aj On miluje. Modlíte sa vóbec? Čo móže byť trpkejšie pre otca, než ked sa s ním dieta už roky nerozpráva. Člověk, ktorý sa nemodlí, sa nerozpráva so svojím nebeským Otcom! Pozrite: Boh chce, aby sme boli Jeho defmi, ktoré sa s Ním rozprávajú, ktoré On miluje aj oni Jeho. Na to sme na svete! Prosím, teraz mi dobré rozumějte. Nehovořím o církvi, o dogmách, o náboženstve a všeličom inom, ale hovořím o živom Bohu. A On vás stvořil, aby ste sa stali Jeho defmi: Ste nimi?

Teraz musím ísf o krok dalej: Máme byť defmi Božími, ale od přírody defmi Božími nie sme. Na začiatku Biblie stojí: "Boh stvořil člověka na svoj obraz." A potom Biblia hovorí o jednej velkej katastrofě. Stvořený člověk bol úplné slobodný a tento člověk sa rozhoduje proti Bohu! Berie z ovocia, a to znamená: "Chcem byť samostatný! Móžem žif aj bez Boha!" Rozumějte: Adam nepochyboval o existencii Boha - ale sa oslobodil od Něho: "Budem si sám režírovat svoj život!"

Musím vám tu porozprávaf jeden příběh: Nedávno sa ma na ulici jeden pán opýtal: "Farář Busch, stále hovoříte o Bohu. Ale ja ho nevidím. Povedzte, ako móžem nájsf Boha?" Tak som mu odpovedal: "Počúvajte! Představte si, že by existoval nějaký stroj času. Pomocou něho by sme sa mohli premiestňovaf tisícročia do budúcnosti i do minulosti. Týmto časovým strojom by som sa dostal na počiatok Iudstva. Prechádzam sa jedného dňa po ráji. Poznáte příběh o páde do hriechu? Teda, za kríkom střetávám Adama, prvého člověka. 'Dobrý večer, Adam!', zdravím ho. 'Dobrý večer, farář Busch!', odpovedá. 'Divíšsa, že ma vidíš?', pýtám sa a vysvetlujem: 'Ocitol som sa v rajskej záhradě nedopatřením, posunutím kulis divadla světa.' 'Ano,' hovoří, 'a čo si taký zamyšlený?' Odpovedám: 'Vieš, rozmýšlam o otázke, ktorú mi dal jeden člověk: Ako móžem nájsť Boha?' Adam sa hlasno zasmeje a vysvětluje mi: 'To predsa nie je problém, ako móžem nájsť Boha. On je predsa tu! Budte čestný, pastor Busch, a priznajte sa, že vám ide viac o to, ako Mu uniknúf. V tom je ten problém, že člověk nevie Bohu uniknúť!'"

Má Adam pravdu? Boh je tu! Móžeme Ho nájsť! Len mu nevieme uniknúť! Ked sa pozerám na duchovné dějiny za posledných 300 rokov; čo sa tam nabojovalo, aby sa Bohu uniklo! Ale neunikli sme mu. Milí priatelia, v podstatě všetci veríte, že existuje Boh - ale Mu nepatříte. Robíte to ako váčšina Iudí: Otázku o Bohu nechávajú zmrazit. Nepopierajú Ho, ale ani Mu nepatria. Nie sú nepriatelmi Božími, ale nie sú ani priatelia Boží. A tak nechávajú svoj najváčší životný problém nerozriešený.

Jeden švajčiarský lekár tvrdí vo svojej knižke: Ked člověk nechává nerozriešené velké životné otázky, jeho duša je zraněná, traumatizovaná. A pokračuje: v západných krajinách trpíme chorobou na Boha. Nepopierame Ho - ale ani Mu nepatříme, nechceme Ho. Preto trpíme chorobou na Boha. - Aj ja tomu verím!

Všade počúvam: "Modemý člověk sa nezaujímá o Boha." Móžem len odpovedať: "Potom je to teda zle stým modemým človekom. Nuž, sám som jedným z nich - a zaujímám sa o Něho. A nepovažujem sa za staromódneho. Ale ked sa modemý člověk vážné nezaujímá o svoje vykúpenie, potom je to velmi zlé!" Chcem použit hlúpy příklad: Představte si kuchtíka. Jedného dňa mi šéfkuchár vysvětluje: "Ten kuchtík sa vóbec nezaujímá o varenie." Pýtám sa: "A o čo sa teda zaujíma?" Šéf odpovedá: "O hudbu a dievčatá." "No," hovořím, "mali by ste sa viac k tomu chlapcovi přiblížit a odteraz mu rozprávať len o platniach a dievčatách." "Nie, nie", odporuje šéf. "Ked sa ten lapaj nezaujímá o varenie, taksi pomýlil povolanie." Rozumějte: Naším povoláním je stať sa dětmi Božími. Ked sa modemý člověk o to nezaujímá, tak si ako člověk pomýlil povolanie. Nemá zmysel sa s ním rozprávať o všelijakých možných a nemožných veciach, ktoré by ho možno zaujímali, ale nikdy mu neprestanem hovoriť: Až vtedy začnete byť človekom, ked sa stanete Božím dieta tom!

3. Božia odpoved na otázky všetkých otázok

Opakujem: Od přírody nie sme Božími deťmi - ale sme na svete na to, aby sme sa deťmi Božími stali. Preto sa musí niečo vnašom živote stať. A zmyslom našej přednášky je k tomu dospief. Nie som tu na to, aby som vás trochu zabavil, ale chcel by som aspoň niekolkým Iudom, ktorí otvoria svoje srdcia, pomoct nájsť zmysel ich života. Kiežby sa to podařilo, aby váš život nadobudol zmysel!

Nie sme teda dětmi Božími, nemilujeme Boha, přestupujeme Jeho prikázania, nestaráme sa o Něho, nemodlíme sa - nanajvýš, ked nás niečo přitlačí, vtedy aspoň trochu potiahneme za záchrannú brzdu. Preto je otázkou všetkých otázok: "Ako sa stať dietaťom živého Boha?"Najradšej by som teraz porozdával papieriky a ceruzky a povedal: "Napište, čo si myslíte o tom, ako je možné stať sa Božím dietaťom." Niektorí by napísali: "Tak, že budem dobrým človekom", a iní: "predsa, že budem verif v pánaboha!" Ale to všetko je příliš málo. Nadalej ostává otázka všetkých otázok: "Ako sa stať dietaťom živého Boha?"

Aj na túto otázku všetkých otázok móžem dostat odpoved jedine zjavením. To mi musí sám Boh povedaf, ako ma přijme za svoje dieta. Nemóže si to vymyslief nijaký farár. Biblia nám dává úplné jasnu odpoved. A tá znie: Len prostredníctvom Ježiša! Milí priatelia, ked sa dostávám k Ježíšovi, moje srdce bije radostnejšie, pulz mi bije rýchlejšie, som pri témě mójho života. Ked chcem byť dietaťom Božím, tak to ide len prostredníctvom Ježiša!

V Biblii je slovo, ktoré doslovné přeložené znie: "Ježiš prišiel na tento svět z Božieho světa." Dnes stále počujeme, že

Biblia má starý a překonaný pohlad na svět: Hoře je nebo, dole je zem. Je to hlúposť. Biblia v obec nemá taký pohlad na svět.

O Bohu hovoří: "Obklučuješ ma zo všetkých stráň." Je to niečo celkom iné. Rozumějte: Aj keby som ušiel pod zem, aj tam by bol Boh. Biblia pozná to, čo modeme vyjadřujeme ako "pohlad na svět v rozmeroc". Žijeme vo svete troch rozmerov: dížka, výška, šířka. Existuje však viac rozmerov. A Boh je v inom rozmere. Je celkom blízko, na dosah ruky. Ide s vámi! Videi vás na vašich bezbožných cestách. My však nemóžeme přerazit múr k inému rozměru. Len Boh ho móže přerazit. A Boh preboril tento múr a prišiel k nám v Ježíšovi!

V Novej zmluve je o Ježíšovi dalej napísané: "Prišiel do svojho vlastného" - svět predsa patří Jemu! - "a Jeho vlastní Ho nepřijali." Sú to dějiny evanjelia až dodnes: Ježiš prichádza -a člověk zatvára dveře. "Prišiel do svojho vlastného, a Jeho vlastní Ho nepřijali.” A týmto by mala byť za tým urobená bodka, tým by mala byt ukončená Božia záležitost s Iudmi. Zaujímavé je, že to pokračuje dalej, a to následovně: "Všetkým však, ktorí Ho přijali, dal moc stať sa dětmi Božími." Tak sa staneme dětmi Božími, že přijmeme Ježiša! Už ste otvorili dveře vášho života Ježíšovi? "Všetkým, ktorí Ho přijali, dal moc stát sa dětmi Božími."

Počas prvej světověj vojny som bol mladým dóstojníkom vzdialeným od Boha, ked sa mi stalo, že som to pochopil a dal svoj život Ježíšovi, přijal som Ho. To převrátilo celý mój doterajší život. Nikdy som to však nelutoval. Ježiš ma viedol ťažkými cestami. Preježiša som bol uvrhnutý do vázenia. Pre Ježiša som trpěl mnoho nedostatku. Ale aj keby som mal ešte sto životov, chcel by som od prvej chvíle, keby som bol schopný myslieť, pridřžaf sa tohoto slova: "Všetkým, ktorí Ho přijali, dal moc stať sa dětmi Božími." Až vtedy dostal mój život zmysel, ked som sa stal Božím diefafom! Je úplné jedno čím som, či farárom alebo zametačom ulic, generálnym riaditelom alebo zámočníkom, ženou v domácnosti alebo učitelkou - mój život má zmysel až od toho okamihu, ked sa stanem Božím dieta tom. Teda: Musíte přijat Ježiša! Potom ste našli zmysel svojho života! Až potom!

] e velmi zauj ímavé študovat niekedy Iudí N ověj zmluvy. Například tu vystupuje jedna žena, ktorej život bol strašné nezmyselný - Mária Magdaléna. Stojí tam o nej napísané len náznakom toto: "Bola posadnutá siedmimi démonmi." Poznám vela Iudí, ktorí sú posadnutí dvanástimi démonmi! Musel to byť strašný život - pudový, poviazaný. Trpěla tým, aké beznádejné to bolo. A potom vstúpil do jej života Ježiš, Spasitel, Boží Syn -a vyhnal diablov. On to móže urobit! On to aj robí! Od toho okamihu náleží táto žena Pánu Ježíšovi. Jej život už viac nie je beznádejný. Potom zažije, ako Ježiša pribijú na kříž a ako zomiera. Vtedy na ňu prichádza hróza."Teraz opat začína mój starý beznádejný život."Ráno na třetí deň po Ježišovom ukřižovaní klačí v záhradě pri hrobe Ježišovom a plače. Ked přišla k Ježišovmu hrobu, bol prázdny a kamenná platňa bola odvalená. Dokonca ani Jeho mřtvola tam už nebola. Preto plače. Viem túto ženu velmi dobré pochopit. Keby som teraz stratil Ježiša, znamenalo by to, že by som bol vrhnutý do priepasti nezmyselnej existencie. Rozumiem jej: "Spasitel je preč. Mój život sa opat stává nezmyselným." Zrazu počuje za sebou hlas: "Mária!" Otočí sa - a vidí Jeho, Ježiša, vzkrieseného. Priam to vidím před sebou, ako jej po tváři stekajú slzy šťastia a radosti a překonaných pochybností: "Rabbúni! Mój Pane!"

Na příklade tejto ženy je mi zřejmé, že nepotřebujeme nijakú zvláštnu filozofiu na to, aby sme dostali odpoved na otázku zmyslu nášho života. Aj najjednoduchšiemu člověku je jasné: "Mój život je nezmyselný! Načo vlastně žijem?" V okamihu, ked Mária Magdaléna přijala Ježiša, je pre ňu otázka zmyslu života vyriešená. Stala sa diefafom živého Boha a jej život je postavený do světla hlbokého a velkého zmyslu.

Prosím vás preto: Prijmite Ježiša! Čaká na vás! Móžete s Ním hovořit’, ked prídete domov. Je pri vás celkom blízko. Bolo by to velkolepé, keby niekto z vás prvýkrát volal k Ježíšovi: "Pane Ježišu! Mój život je nezmyselný. Príd ku mne, ako si prišiel k Márii Magdaléně!"

Ked přijmeme Ježiša, prebehne však v našom živote velká revolúcia: On mi dává účast na Svojej smrti, aby starý člověk zomrel. Smiem spolu s Ním vstat z mrtvých k úplné novému životu - ako dieta Božie. Dává mi Svojho Ducha, aby som zrazu myslel inak a dostal iný vkus. Zažijete to ale určité aj vy. Lenskutočneprijmiteježiša! Chcem vám však hned povedať: Ked niekto přijme Ježiša, dostává novou existenciu. Stať sa Božím dieťaf om, to neznamená změnu myslenia, ale úplné novů existenciu.

V minulom storočí žil vo Vestfálsku obuvník menom Rahlenbeck. Velmi vážné následoval Ježiša, preto ho volali "pietistickým farárom". Bol to mocný a požehnaný muž. Jedného dňa ho navštívil mladý farár. Rahlenbeck mu povedal: "Pán farár, vaše teologické štúdium vám nezaručuje, že ste Božím diefaťom. Musíte prijaťSpasiteIa.""Na to farár odpovedal: "Ano, ja mám Spasitela. V pracovní mi dokonca visí Jeho obraz." Starý Rahlenbeck na to odvětil: "Ano, Spasitelná steneje celkom příjemný a pokojný. Ale ked Ho přijmete do vášho srdca a života, potom nastane rachot!"

Prajem vám, aby ste zažili tento nádherný rachot, ked umiera to staré a člověk móže oslavovat Otca v nebi ako Božie dieta, lebo vie, načo je na svete, ked móže chválit' Otca v nebi ako Božie dieta svojimi skutkami, slovami a myšlienkami.

Rozumiete: To čo vám prednášam, nie je nějaký náboženský koníček, nie je to nápad nějakého farára, ale od toho závisí váš život alebo smrt, věčný život alebo věčná smrt.

Pán Ježiš hovoří: "Hla, stojím pri dverách a klopem. Keby niekto počul mój hlas a otvoril by dveře, vojdem k nemu."Tak hovoří Pán Ježiš aj nám: "Hla, stojím pri dverách tvojho života. Otvor! Chcem dat tvojmu životu zmysel."

Raz ku mne prišiel starý baník a povedal: "Pán farár, musím s vámi hovořit!" Mal sedemdesiat rokov a hovořil mi: "Ked som mal sedemnásf rokov, dostal som sa na jedno evanjelizačné zhromaždenie. Spoznal som, že Ježiš klopě na moje srdce. Lenže som si povedal: "Človeče, ked to s Ním budem myslieť vážné a prijmem Ho, vysmejú sa mi všetci kamarád. To je nemožné. A tak som vybehol von." Hned však pokračoval: "Mój život je už za mnou. Som starý. Teraz viem, že mój život bol zlý, lebo som vtedy, v tej chvíli neotvoril Ježíšovi dveře!"

Priatelia moji, máme len jediný život, a preto otázka "Načo žijem?" je životné dóležitá. Boh zodpovedal tuto otázku úplné jasné v Ježíšovi, ukrižovanom a vzkriesenom.Teraz stojí tento Ježiš pri dverách a klopě. Otvorte Mu svoj život - a nikdy to neolutujete!

CCIS.

!

Obyčajne, kedpozývajú Iudí na moju evanjelizáciu "Prídte si vy počuť farára Buscha", najčastejšie dostanu takúto odpoved: "Nemám čas."

Stalo sa to v jednej zotavovni. Pri obede sedával oproti mne starší muž, s ktorým som si dobré rozuměl. "Ozajstný konzumný ty", myslel som si, ked som videi, s akou radosfou konzumuje jedlá a potom spokojné vysedává na slnku a dívá sa na krajinu. Stále viac ma však znepokojovalo to, že sa naše rozhovory vždy točili okolo bezvýznamných věcí. Niekto by sa mohol opýtaf: "Čo je na tom zlého?" Nuž, ja som přesvědčený, že Boh je velkým Faktom. Mój celý život sa změnil, ked som sa dozvěděl, akú velkú vec Boh vykonal: "Lebo Boh tak miloval svět, že svojho jednorodeného Syna dal, aby každý, kto verí v Něho, nezahynul, ale mal věčný život." Je to otrasné, ked člověk neberie na vedomie tuto zachraňujúcu Božiu milost. Zrejme takáto situácia bola aj pri našom stole. Ako sa bude mój známy cítit, ked ho Boh raz zavolá k sebe?! Raz som mu pri obede odovzdal knížku, ktorú som dávnejšienapísal: "Nechsapáči, prečítajte si to, opisujem v nej moje zážitky s Bohom. Bude dobré, ked nad nimi porozmýšlate."

Čo sa stalo? Srdečne podakoval za knížku a poznamenal: "Teraz sa chcem zotavovat, možno sa k nej doma dostáném, aby som si ju prečítal." Knížku odložil. Ja som zosmutnel. Tento člověk nebude mať nikdy viac času ako tu v zotavovni. Nechcel věnovat svoj čas Bohu. Je nebezpečné s Bohom takto zaobchádzať. Preto je potřebné hovořit aj o tejto témě.

1. Pozoruhodná skutočnosť

Prečo nemám čas. Rád by som chcel upozornit na jednu skutočnosť, ktorej nerozumiem a nikto mi ju ani nevie vysvětlit.

Pozrite: Ked před sto rokmi obchodník zo Stuttgartu chcel uzavrieť obchod s ludmi z Essenu, musel cestovat dostavníkom 5 dní tam a 5 dní spát. Desať dní na cestu a možno dva dni na jednanie. Dnes obchodníkovi stačí jeden telefonický rozhovor a obchod je uzavretý. Ušetřil dvanásť dní. Ked však tak sledujem obchodníkov, ani jeden nemá nadbytok času! Každý hovoří: "Nemám čas." Ako je to vlastně?

Kedysi dávno, ešte ako dieta, som cestoval k svojim starým rodičom do zasněžených Švábských Álp. To bolo takmer ako cestovanie okolo světa z Eberfeldu do Urachu. Dnes máme na to rýchliky, ktorými dokážeme túto vzdialenosf překonat' za 5 hodin. V takomto případe by Iudia už mali ušetřit vela času! Tak sme na tom aj s pracovným časom, predtým sa týždenne pracovalo 60 alebo aj viac hodin, a pri tom dnes nikto nemá času navýše! Ako je to vlastně?

Alebo: Dnes celý vývoj smeruje k tomu, aby všetko bolo čo najviac zjednodušené. Moja matka denne prečítala štyri kapitoly z Biblie a ešte mala času pomodlit sa za všetkých svojich milých. V tomto čase neboli elektrické práčky, ani kuchyňské roboty. Musela sa postarat o osem dětí, bielizeňnebola z umělých vlákien, ponožky a pančuchy neboli zo silonu, takže ich bolo třeba štopkaf. A predsa mala času prečítaf si štyri kapitoly z Biblie. Máte vy na to čas! Odpoved znie: "Nie!" Ako je to možné?

Chápete?! Všetko je stavané tak, aby sme časom šetřili -a přitom nikto nemá čas. Viete to vysvětlit? Vela som o tom rozmýšlal, a neviem to pochopit. Je však jedno objasnenie, ale to Iudia nechcú počuť: V pozadí stojí niekto, kto ich poháňa. Akoby nad nimi bičom plieskal krotitel v cirkuse. Biblia to vysvětluje takto: ten Niekto - to je diabol. Teraz sa vynoří otázka. Skutočne existuje diabol? Móžem vám odpovedať: Ano, existuje! "Vládca temnosti!"

Minule mi jeden člověk v rozhovore povedal: "Mám dost tohoto křesťanstva, skoncoval som s ním." Ja som mu na to povedal: "To je omyl! Vás dostal do svojej moci diabol a ten s vámi skoncuje." S úsmevom odpovedal: "Diabol? A existuje vóbec diabol?"

V Biblii je zaznamenaný tento příběh: Diabol vyviedol Ježiša na vysoký vrch, z ktorého je výhlad do široka-daleka. Diabol odhmie záclony - a tu Ježiš vidí v duchu všetky královstvá světa a ich slávu. Diabol Mu hovoří: "Toto všetko ti dám, ak padneš a pokloníš sa mi." Tento dej ma překvapil, lebo je to jediné miesto, kde Ježiš neprotiřečí diablovi. Nechává v platnosti to, že diabol panuje na zemi.

Hovořím vám, že člověk je slepý a nerozvážný. Nevidí, že existujú moci temnoty. Ako by sme ale inak mohli vysvětlit mnohé, čo sa vo svete deje? Chcem tu spomenúť len niekolko věcí.

Myslím například na tých Iudí, ktorí sú otrokmi drog, alkoholu a podobné. Raz v noci prišiel ku mne riaditel jedného podniku. Bol riadne natankovaný, rozumiete, vypil vela alkoholu. Ale ešte bol trošku pri rozume a prosil ma: "Pomožte mi! Nemóžem inak ako chlastat. Otec bol alkoholik, poňom som to zdědil. Musím pit." Čo myslíte, korko je takých Iudí, ktorí v híbke svojho srdca vzdychajú: "Ja musím!" Kto im to rozkazuje! Pozrite sa len na celú biedu našich čias a zbadáte, že existuje "moc temnoty", ako o tom píše Biblia.

Len si pomyslíte na sexuálnu labilitu našich dní. Myslím přitom například na jedného muža. Má úžasnú rodinu a rozkošnú ženu, a zrazu sa a stane korisťou jednej svojej spolupracovníčky. Vyhladal som ho a dohováral som sa mu: "Milý priatelu, ničíte si život, ničíte svoju rodinu, budete na posměch svojich dětí." Ešte teraz ho vidím před sebou, velkého priemyselného manažéra, ked mi hovoří: "Pán farář, neviem sa od toho dievčafa oslobodiť." Kto za tým nevidí moc diabla, moc temnoty?

Sommerset Maugham, známy anglický spisovatel, napísal hrubú knihu: "O Iudskejneslobode."AkosaIudia stanu navzájom závislými. Ako boli starší Iudia závislí na Hitlerovi! "Veril som, že dvakrát dva je 20. Uvěřil som tomu, lebo to hovořil Fiihrer". Nebadať aj tu moc temnoty, že diabol existuje?

Velký nemecký básník Goethe napísal veíkolepú drámu "Faust". Pretože ste tu všetci vzdělaní Iudia, móžem předpokládat, že poznáte "Fausta" .Vystupuje tam dievča menom Margaréta, čisté, nedotknuté dieta, ktoré je potom zvěděné. Jej brat chce Margaretu a jej čest hájit, a preto ju bráni před jej zvodcom. Přitom sa s ním pustí do bitky, v ktorej ho zabijú. Margaréta spolupracuje so svojím zvodcom a aby sa k nej mohol dostat', podá svojej matke uspávači prostriedok, z ktorého tá umrie. A ked sa jej narodí dieta, Margaréta ho usmrtí - tak ako i dnes usmrcujú Iudia svoje děti už v materinskom tele. Aké strašné břemeno vraždy berú na seba! Nakoniec sa teda to dievča stane viacnásobným vrahom. Zabilo matku, brata a dieta. Vtedy vysloví tieto strašné šlová: "Všetko to, čo ma k tomu dohnalo, bolo také krásné. Bože, zdálo sa mi to také dobré, příjemné." Goethe vóbecnebol taký hlúpy, ale vo Faustovi jasné ukazuje, že v celom tom příběhu mal prsty diabol.

Ako farár z velkého města pravidelné zažívam podobné příběhy. Kedniekto ku mne príde a tvrdí, že niet diabla, opýtam sa len tolko: "Z akej malej dědiny pochádzate?" Aj ked sa aj tam iste odohrávajú podobné případy pod pósobením diabla.

Priatelia moji, to, že existuje diabol, som pozoroval aj na tom, že aj medzi skutočnými krestanmi mnohí vedia byt takí slepí voči vlastným chybám. Poznám jednu pobožnú ženu, ktorá je velmi sebecká. Dokáže svoju nevestu šialene trápit a přitom to ani nevidí. A to je pobožná žena! Vy, pobožní, proste pána Boha, aby Vás oslobodil z osídiel temna!

Vidíte, svět nie je možné pochopit, ak neveríme, že existuje moc temnoty - diabol - tajomná sila, ktorá cielavedome

pracuje a drží nás v šachu. Preto nemáme čas. Diabol všetko urobí, aby sme ten čas nemalí, aby sme nemalí kedy rozmýšlať nad tým, že je možné sa oslobodiť z moci temnoty, a to vykúpením. A teraz vám ako druhé poviem niečo o tom vykúpení.

2. Nádherná skutočnosť

Nádherná skutočnosť: existuje vykúpenie! Priatelia moji, som velmi rád, že vám mdžem odovzdať toto vzácné posolstvo! Na kamevaloch vystupujú tzv. rozprávači. Rozmýšlam, ako sa móže cítit taký člověk, ked si po večemom představení musí umyť tvář od všelijakých farieb a ked je úprimný, musí připustit: "Zarábam si tým, že rozprávam sprostosti, špinavé dvojzmyselné vtipy." Taký člověk sa móže sám sebe hnusit. Aký som šťastný, ked móžem hovořit o tejto zázračnej skutočnosti, že tu je vyslobodenie z moci temnoty!

Apoštol Pavel opísal stav křesťana takto: "Boh nás vyslobodil z moci temnót, On nás preniesol do královstva svojho milého Syna, v ktorom máme vykúpenie a odpustenie našich hriechov." Byt kresťanom neznamená to, že nás pokrstili, dali konfirmovat a že platíme cirkevnú daň. Byť kresťanom znamená to, že mój život je celkom pozměněný, Ježišom vytrhnutý z moci diablovej a poddaný novému vládcovi!

K tomu vám musím rozpovedať příhodu, ktorú som počul od jedného berlínského městského misionára.

Opatroval člověka, ktorý bol otrokom alkoholu. Také závislosti sú strašné. Jedného dňa sa dozvěděl, že ten muž toho zase hrozne vela vypil, potom roztrieskal nábytok a zmlátil svoju ženu. Tak ho ten misionář išiel navštívit. Bolo poobede, okolo 5.hodiny. Ten muž sedí v kuchyni a pije kávu. Vedla něho čupí jeho páfročný syn. Misionář ho priatelsky pozdravil a pýtá sa ho: "Zase to nevyšlo?" Na to ten chlap len zaškrípe zubami, bez slova vyskočí, ide vedla do komory a vráti sa so šňůrou na prádlo. Potom bez slova začne přivazovat svojho malého chlapčeka ku stoličke. "Čo má ten člověk za lubom?", uvažuje misionář. "Je ešte stále opitý?"Ale ho nechá. A on pripútava svojho malého syna k stoličke, až napokon urobí posledný uzol. Potom na syna skríkne: "Vstaň!" Malý začne jajkať a nariekaf: "Ved ja nemóžem!" Natosa opilec so srdcervúcou tvárou obrátí na misionára a hovoří: "Vidíte, 'Ved ja nemóžem!' Aj so mnou je to tak: 'Ved ja nemóžem!'" Aké otrasné. "Ved ja nemóžem!" Na to misionář siahne do vrecka, vyberie nožík a začne řezat -nehladiac na škodu, ktorú spósobí - až celkom poprerezuje tú novů šnúru na prádlo. Potom pokojné hovoří chlapcovi: "Vstaň!" Chlapec vstane a misionář sa obrátí k opilcovi: "No prosím!". "Ano", vysvětluje tento, "ked sa ten povraz přeřeže." Na to hovoří misionář: "Počtívajte, prišiel jeden, kto prerezáva povrazy, ktorými sme poviazaní. Je to Ježíš."

Svět je plný takých ludí, ktorí to móžu dosvědčit. O tom hovoří aj naša pieseň: "Boli sme národ otrokov, ej, ale už sme nie! Sme národ Kristom Ježišom po dvakrát vykúpení. Raz na výšinách Golgoty, raz na vojnovom poli. Sňal nám putá Boh svátý, aby sme Jeho boli."

Je to nádherná skutočnosť, že existuje možnost' vyslobodenia z moci temnoty!

3. Ústředna téma

Aká je moja téma? Vyslobodenie prichádza pro-stredníctvom Ježiša. Teraz musím hovořit o Ježíšovi. A ked móžem hovořit o Nom, vtedy som pri mojej najmilšej témě.

Spomínam si, ako ma raz v New Yorku pozvali do černošského klubu. Viete o tamojších rasových napátiach. V tomto čemošskom klube stála vo vstupnej hale na podstavci mramorová socha. Bolo vidieť, že nepředstavuje černocha. Čudoval som sa, že tam černoši postavili pomník bělochovi. Tak somsajednéhospýtal: "PriateIu,ktojeto?" A teraz následovala scéna, na ktorú nikdy nezabudnem. Opýtaný zastal před tou sochou a úplné slávnostne vyhlásil: "To je Abrahám Lincoln, mój osloboditeI!"A vtedy som v duchu videi, ako - dávno predtým, než sa tento mladý muž narodil - prezident Abrahám

Lincoln vybojoval v hroznej vojně čemochom slobodu. Tento mladý muž při tom nebol. Ale za to, že sa teraz móže slobodne pohybovat, vdačí tomu, čo Abrahám Lincoln preňho vybojoval na krvavých bojiskách. Išiel som hoře schodmi a ešte stále som videi toho mladého muža stát před sochou a počul som ho, ako si opakuje: "Abrahám Lincoln, mój osloboditel!"

V Biblii je veta, ktorá hovoří o zvláštnej věci: "Zákon ducha, ktorý žije, nás oslobodil od zákona hriechu a smrti."

Sú zákony přírody. Ked držím v ruke vreckovku a pustím ju, klesne dolu podlá zákona zemskej přitažlivosti. Na tom sa nedá nič změnit. Ale ked ju teraz rukou zachytím, potom nedopadne až na zem. To znamená: Ked zapósobí váčšia sila, tá poruší zákon přitažlivosti. My sme od přírody podriadení zákonu hriechu a smrti. Všetci padáme, všetci sa kížeme - do večnej záhuby. Vieme to. Teraz záleží všetko len na tom, aby do hry vstúpila vyššia moc, ktorá by nás zachránila od pádu. Až potom přestaneme padat. A tuto vyššiu moc nám dal Boh v Ježíšovi -pre našu záchranu, naše oslobodenie. Rozumiete tomu? Ježiš zobral diablovi poslednú moc! V sile Ducha Svátého, ktorú nám dává Ježiš, móžeme kráčat v novom, vykúpenom živote!

Je to zvláštně. Svět sa nevie oslobodiť od tohoto Ježiša. Rozumiete tomu? Niekto raz povedal, že Ježiš je ako cudzie teleso na tomto svete. Ano, je to s Ním skutočne tak: je cudzím telesom z neba! Kto je tento Ježiš? Musím sa tu trochu přistavit, pretože mi velmi na tom záleží, aby ste spoznali Ježiša. O Ježíšovi sa prosím nenechajte pomýlit všelijakým časopismi. Ani sa nedajte ohlupovat' Iudmi, ktorí Ježiša ani poriadne nepoznajú. Jedine Nová zmluva vás správné informuje, kto je Ježiš. Luther to svojho času z Biblie formuloval takto:"Pravý Boh, narodený z Otca vo věčnosti, a pravý člověk, narodený z Panny Márie." Boh a člověk! Nebo a zem sa v Nom spájajú.

Ježiš je "pravým človekom"!

Vedel plakat pri hrobe Lazarovom. Myslím si, že sa vedel aj smiať, ked povedal svojim učeníkom: "Pozrite sa na vtáky pod nebom. Nesejú, nežnu, nezhromaždujú do stodol - a váš nebeský Otec ich predsa uživí." Ano, vidím Ho, ako sasmeje, mój Spasitel. "Bezočivé vrabce! Nestarajúsa o nič-a predsa sa nasýtia a sú tučné a dobře živené." Ó, aký nádherný člověk je Ježíš! Čítáme, že kázal a potom nasytil páťtisíc mužov. Páťtisíc mužov, okrem žien a dětí! Keby sme ženy z našich křesťanských zhromaždení poslali von, čo by tu zostalo? Čo to bolo za zhromaždenie pri Pánu Ježíšovi: 5000 mužov bez žien a dětí! Přitom nemal nijaký mikrofon. Aký musel mať nádherný hlas! O, bol to vynikajúci člověk!

jedna z najváčších scén Novej zmluvy je táto: Římsky prokurátor Pontius Pilatus dal Ježiša mučit. Na hlavu Mu položili korunu upletenu z tfnia. Jeho hlava je zaliata krvou, jeho chrbát je plný rán, Jeho tvář opluvaná. Ako ludskývrak! A takto vychádza. Pilát sa najprv pozrie naňho a potom na zástup. Potom ukáže na Ježiša a riekne: "Ajhla, člověk". Luther to překládá slovami: "Ajhla, aký člověk!" Doslova hovoří: "Hladte, to je člověk!" Pilát tým povedal: "Videi som mnoho dvojnohých bytostí, ale boli to lační vlci, nebezpečné tigre, prefíkané lišky, mámomyselné pávy, áno: opice. Ježiš je však člověk!" Pilát si asi uvědomil: "Ježiš je člověk, akí by sme mali byt my." Nedávno mi niekto povedal: "Ježiš bol človekom ako my." Na to som odpovedal: "Ježiš bol človekom, ale právě že nie takým, akí my sme, ale akí by sme mali byť."Ježiš bol človekom, akí by sme mali byť, akým si ho Boh představuje. Ked vám niekto povie: "Ježiš bol človekom ako m", potom sa ho spýtajte: "Si ty ako Ježiš?"

"Ježiš je pravý Boh, narodeným z Otca vo věčnosti!" Mohol by som o tom hodiny rozprávať. Například o události, ked sa učeníci dostali na Genezaretskom jazere dobúrky. Lodka sa za niekolko minut naplnila vodou, stožiar sa zlomil. "Také niečo nemóže námomíkom otriasf", chvástali sa, lebo boli medzi nimi aj skúsenejší námořníci. Ale po čase predsa dostali strach a vznikla medzi nimi panika. Začali zúfalo kričaf: "Kde je Ježiš?" "Spí v podpalubí!" Utékali k Němu a za nimi sa valila voda. Začali Ním triasf, aby Hozobudili: "Pane, topíme sa!" A ja vidím Ježiša vystupovat na palubu. Do zúriacej burky. Stále by sme Ježiša rádi zamkli do tichých kostolov. On ale kráča doprostřed búrok. Viete si to představit? Je to tak, ako by Ho burka chcela uchvátit. Ale on vystiera ruku a majestátné přikazuje zúriacej búrke: "Mlč a utichni!" A v tomto okamihu sa vlny utišili, mračná sa roztrhli. Ked som tuto příhodu rozprával svojim deťom, mój malý syn ma přerušil s tým: "A potom bola hrmavica 'kaput'"? "Ano" přisvědčil som mu, "potom bola búrka 'kaput'". Slnko svieti. Učeníci poklakli: "Ktože je tento? To nie je člověk ako my!" Konečne našli odpoved: "To je Boh, ktorý sa stal človekom!"

Správné to pochopili až po Velkej noci, ked Ježiš vstal z mrtvých a vystúpil z hrobu. Priatelia, ja vám tu nerozprávam rozprávky. Neopovážil by som sa tu stát, keby som nevedel, že je to pravda: V Ježíšovi, ktorý vstal z mřtvych, prišiel k nám živý Boh.

Najradšej Ho však vidím, ako visí na kříži. Tam je skutočným "Bohom a človekom". Chcel by som Ho před vašimi očami vykreslit - Jeho, ktorý je sice korunovaný, ale korunou posměchu. Jeho mocné ruky a nohy sú priklincované na kříži. Potom sklonil svoju hlavu a skonal. "O, hlava plná bolesti a posměchu, plná krvi a rá". Pozrite sa na toho Ježiša, ostaňte před Ním stát a pýtajte sa: "Prečo tam visí?" Pýtajte sa, až kým nenájdete odpoved: "Tu ma vyslobodzuje spod vlády a moci temnosti! Tu ma vykupuje zmoci diablovej!" Móžem to terazlen krátko načrtnut takto: Skúste si představit seba pri tomto kříži, naň pohliadnuf a vidieť, veriť a pochopit: "Tu sa mi dostává vyslobodenia z moci temna, aby som sa mohol stať slobodným Božím dieťaťom" Už sa nemusíte nechat poháňaf diablom, ale pohladom na tento kříž sa móžete dozvedieť: "Moc diabla sa skončila! Ježiš je silnější! Tento Ukřižovaný ma vy kupil a urobil slobodným dieťaťom Božím!"

Teraz nechajme bokom hlúpe problémy dnešnej doby! Přenesme sa konečne do reality! Máme a smieme sa stať slobodnými Božími dětmi! Boh pre nás vytvořil všetky předpoklady k tomu v Ježíšovi, ktorý bol ukřižovaný a vstal z mřtvych - pre nás! Viem, ked je reč o "Bohu", cíti sa člověk velmi nepríjemne. Prečo len? Pozrite: My všetci sme v situácii mámotratného syna, o ktorom píše Biblia. Ten odišiel zo svojho domova, od svojho otca. Ale daleko od otcovského domu sa stal velmi nešťastným. Velmi rád by sa bol domov vrátil k svojmu otcovi, ale mal obavy, neopovážil sa. Prečo? Pretože medzi otcom a ním sa toho tolko nazbieralo!

Takto žije vela Iudí, ktorísa nestretávajú s Bohom, pretože si v híbke svojho srdca myslia: "Medzi mnou a Bohom je toho tolko, že nepatříme k sebe." A majú úplnú pravdu! Sú pod nadvládou temnoty, a nemóžu žit v spoločenstve s Bohom! Nuž - ale čo si o tom myslíte? Ked nás Ježiš chce vyslobodif spod nadvlády temnoty a urobit nás dětmi Božími, chce odstránit aj to, čo stojí medzi Bohom a námi! A to urobil na kříži. Cez Nehomóžemenájsf odpusteniehriechov! Ano: tento ukřižovaný Spasitel dává odpustenie hriechov! Toto povedal Pavel slovami: "Boh nás vytrhol z moci tmy a preniesol do královstva svojho milovaného Syna!" Od přírody sme vedení diablom. Ale Ježiš, Syn Boží, nás zachraňuje tým, ženám daruje odpustenie hriechov. Milí priatelia, Boh nám dal čas na to, aby sme přijali spasenie v Ježišovi!

4. O jednom, ktorý tiež nemal čas

Ano, ešte som celkom neskončil. Teraz by som vám chcel porozprávať o jednom mužovi, ktorý tiež nemal čas. Hovoří sa o ňom v Novej zmluve. Bol to velký muž, římsky vladár. Volal sa Félix. Nádherné měno. Félix totiž znamená "Šťastný". Mal manželku, ktorá sa volala Druzilla. A mal vazňa, ktorý sa volal Pavel. Jedného dňa - mal právě viac času- povedal: "Mali by sme toho Pavla podrobit menšiemu výsluchu. Pod so mnou, žena." A potom idú do súdnej siene. Sadnú si tam s velkou slávou. Napravo a nalavo od nich stoja legionáři. Potom předvedu vazňa. "Povedz, Pavel, prečo tu sedíš?" vyzývá Félix svojho vazňa. A tu začne Pavel mohutnú řeč. Tak by som aj ja chcel vedief řečnit. Bolo to čoraz vážnejšie ovzdušie. Odrazu bol v sieni sám živý Boh! Pavel hovoří o spravodlivosti, ktorú by jeden sudca mal mať. To sa Félixa hlboko dotkne. Myslí na mnohé nekalé případy úplatkov. A potom hovoří Pavel o zdržanlivosti. Na to Druzilla padne takmer zo stoličky. "Prepána, z akej doby ten vlastně prichádza?" myslí si. A ked Pavel pokračuje: "Boh to chce!", je obidvom zrazu horúco. A potom hovoří Pavel o Božom sude, ktorý sa móže stát věčným zatratením. V tej chvíli Félix vyskočí zo stoličky a hovoří: "Okamih prosím, Pavel! To je celkom pěkné, čo tu hovoříš. Zaiste je to aj velmi dóležité. Ked budem mať vhodnější čas, chcem fa znovu vypočuť. Ale teraznemám čas!" A potom ho rozkáže odviesť. Čas už nikdy nemal.

Mám obavy, že ked nemáme čas, aby Boh k nám prehovoril o spravodlivosti, zdržanlivosti a o svojom sude, že to s námi bude tak ako s Félixom! Je nám nepříjemné, ked cítíme Božiu přítomností Však? Potom sa radšej vrhneme na najbližší film alebo zapneme televizor. Tým aspoň ostáváme v takom prostředí, ktoré nás nerozrušuje. A tak ostává všetko po starom! Nie je to hrozné, ked musíme o niektorom živote povedať: "Všetko ostalo po starom - stále!"? Tu prišiel Boží Syn a hovoří: "Hla, ja činím všetko nové! Odpustím minulostí Vykúpim vás svojou smrťou, aby ste sa dostali do královstva Božieho! Dám vám Ducha Svátého, aby sa z vás stali noví Iudia!" - a my povieme: "Ale nie!" - a všetko ostává stále po starom. Sú kresťania, křesťanstvo ktorých dávno odumřelo, len to zatialeštenezbadali-a tak všetko ostává po starom. O, moji priatelia, prajem vám, aby to u vás bolo inak. Prajem vám to najkrajšie, čo existuje: Aby při vás nezostalo všetko po starom, ale aby sa všetko obnovilo prostredníctvom Ježiša.

5. O tom, ktorý má čas

Nakoniec musím povedať ešte niečo velmi dóležité: Pokial sme v moci diablovej, dovtedy sme štvaní Iudia. Ale

poznám niekoho, kto má pre vás čas: Ježiš, Spasitel, ktorý vstal z mrtvých! Zeny sa možno ponosujú: "Mój muž nemá pre mňa nikdy čas!" Muži sa sfažujú: "Moja žena na mňa nikdy nemá čas! "Rodičia nariekajú: "Dětí nemajú pre nás nikdy čas!" Dětí sa sťažujú: "Rodičia na nás nikdy nemajú čas." Počúvajte: Ježiš má čas! Ježiš má pre nás čas!

Je to pre mňa v poslednej době úplné nový objav. Minulého týždňa som mal určité ťažké problémy, ktoré by som vám nechcel dopodrobna vysvětlovat'. Ale niekedy sa člověk dostane tak skutočne doprostřed konfliktov dnešných čias. Bol som taký ubitý, že mi moja manželka povedala: "Si taký neznesitelný, ale - viem to aj pochopit!" Ja som očervenel - chápete? - a utékal som do lesa. A v tichu som rozprával so svojím Spasitelom: "Pane Ježišu, musím Ti teraz vyrozprávať celu tú biedu..." Povedal som Mu všetko. A On si našiel čas, aby som Mu to mohol dopodrobna vysvětlit. Za chvílu přešli dve hodiny. A potom som otvoril svoju Novů zmluvu - a zrazu tam bolo každé slovo ako odpoved Božia pre mňa osobné! Aký radostný som sa vracal domov! Urobil som úplné nový objav: Ježiš má pre mňa čas!

V Novej zmluve je jeden nádherný příběh: Na kraji cesty sedí slepec a žobre. Má takú velkú drevenú lyžicu. A ked niekto prichádza, vystrie svoju lyžicu a volá: "Dajte mi almužnu!" Zrazu prichádza množstvo Iudí. Slepý si myslí: "Čože to má byt? Procesia alebo vojsko?" Nakoniec sa pýtá: "Čo sa to deje?" Jeden mu zavolá: "Prechádza tadialto Ježiš!" A vtedysa tomu slepcovi rozjasní vnútro. O Ježíšovi už počul, áno, on ven, že Ježiš je Syn Boží. A tak začne kričať: "Ježišu, Synu Boží, pomož mi! Ježišu, Synu Boží, zmiluj sa nado mnou!" Ludia znervóznejú a hovoria: "Nekřič tak! Chceme počuť, čo Ježiš hovoří." Ale slepý volá dalej: "Ježišu, Boží Synu, zmiluj sa nado mnou!" Ano, on křičí ešte viac. Na to sa ludia rozhnevajú a hrozia mu: "Ak hned nepřestaneš, zmlátíme ta!" Hroziacidavjenebezpečná záležitost. Ale slepec sa zastavit: "Ježišu, Synu Boží, zmiluj sa nado mnou!" Teda, keby sa mňa pýtal, tak by som mu vysvětlil: "Pozři, musíš to pochopit'. Ježiš je na ceste na Golgotu. Chce umrieť pre svět. Svět zahynie pre svoje viny. Ježiš chce vyriešiť otázku trestu tým, že vezme na seba viny celého světa, aby priniesol zmierenie s Bohom. A potom chce vstat z mřtvych, přemoct smrt. To sú všeobecné záležitosti. Teraz do toho nemóžeš vstupovat." Ale ten slepec volá zo všetkých sil: "Ježišu, Synu Boží, zmiluj sa nado mnou!" A potom prichádza jedno z najkrajších miest Novej zmluvy: "Ježiš ale zastal." "Ach, Pane Ježišu," povedal by som, "ked mám dóležitú poradu, taksanemóžem daťzdržiavaf hocikým." "Ježiš však zastal a dal ho priviesf k sebe", hovoří Biblia. Ježiš, ktorý rieši problémy celého světa, má čas pre toho slepého žobráka!

Taký velmi cenný je Mu jeden člověk.

Taký cenný ste Mu aj vy! Myslíte si, že je na celom svete ešte niekto, pre koho ste taký dóležitý? A pře Toho nemáte čas? Satan vás musel velmi otupit!

Počul som raz úžasný příběh: Jedna lod sa potápala. Cez chodby běží steward a řeve: "Všetci na palubu! Lod sa potápa!" Běží aj okolo kuchyně. Kuchár tu úplné kludne pečie kurčatá a hovoří: "Musím si najprv splnit svoju povinnost!" - a pečie kurčatá! A potom sa aj so svojimi kurčatami utopil. Tak mi připadá aj dnešný člověk: "Ježiš? Neaktuálně! Nezaujímá ma! Nemám čas!" Tak ide svět bez Ježiša do pekla!

Myslím si, že to najdóležitejšie musíme urobit akoprvé. A ak Boh dává záchranu, potom tým najdóležitejším je, aby sme tuto záchranu přijali! Chcel by som, aby ste teraz mohli postát před Ježíšovým krížom a aby ste mohli s básnikom povedať: "Komu inému by som sa mal vzdat, ty králů, ktorý si na kříži mřel? Tu Ti obetujem svoju krv a život, celé svoje srdce Ti tu vylejem. Tebe tu přisahám na tvoj prápor kríža ako bojovník a poddaný."

Pozor, I

životu f nebezpečné •

Právě som sa k vám přihnal po autostráde velkou rýchlosťou. Pretože som už rozmýšlal o svojej prednáške, mal som stále na mysli: "Pozor, životu nebezpečné!" Rozumějte: Dnes už neumierame normálnym spósobom v posteli ako staří a sýti životom. Dnes končíme uprostřed života pri nehode alebo dostaneme infarkt. Kedysi Iudia, ktorí sa dožili

90 rokov, si Táhli, aby mohli zomrieť. Dnes sa to už obvykle nestává. Denne počúvame takéto správy: Nad oceánom explodovalo lietadlo - osemdesiat mf tvých. Autobus sa zní til do priepasti: šesťdesiat mřtvych. Výbuch v jednej továmi: mrtvi. V baniach Porúria stále znovu zahynie niekolko Iudí. A vždy po niekolkých desaťročiach prichádza vojna. V prvej vojně zahynuli 2 milióny, v dalšej 5 miliónov. Doslova sme obklopení nebezpečenstvom.

Ked na to všetko myslím, často prichádzam k uzávěru: "My skutočne nemáme šance zomrieť prirodzenou smrťou." Představte si, že dnes večer o 22 hodině byste mali smrtelnú haváriu? Mohlo by sa to stať, však? Kde budete potom o 23 hodině? Čo z vás bude? Uvažovali ste už o tom?

1. Vážnost situácie

Rozpoviem vám jednu milú historku, ktorú som sám nepřežil, ale som ju počul od svojho starého otca. A ten vedel výborné rozprávaf!

Jeden mladík išiel k svojmu starému strýkovi a povedal: "Móžeš mi blahoželaf, zmaturoval som." "Teší ma", hovoří strýko "u máš dvadsaf mariek a kúp si za to niečo pěkné. A teraz mi povedz, aké máš dalšie plány?" Chlapec odpovedal: "Teraz pójdem študovat za právnika." "To je pěkné", hovoří strýko "a čo potom?" "Potom sa stanem referentom na okresnom sude." "Pěkné", hovoří strýko, "a potom?" "Potom budem prísediacim na sude." "Pěkné", hovoří strýko, "a potom?" "Potom si, strýko, pohladám manželku a založím si rodinu." "Dobré, a čo potom?" "Dúfam, že to dotiahnem aspoň na předsedu súdu alebo prokurátora." "Pekne", povie strýko, "a čo potom?" "Ano, strýko," chlapec začal už byťnervózny, "potom aj ja zostamem, pójdem do důchodku." "Pekne", hovoří strýko, "a čo potom?" "Potom si postavím dom a budem pěstovat jahody." Strýko pokračoval: "A čo potom?" Chlapec už nahněvaně odpovedal. "Potom člověk raz umrie." "Tak. A potom?" To sa už chlapec nesmeje. Prelakol sa až na smrť: "Potom umriem - a potom??" " A potom???" pýtá sa strýko. Chlapec odpovedá: "O tom som ešte nikdy neuvažoval." "Ako? Zmaturoval si, a přitom si taký hlúpy, že myslíš len tak krátkozrako? Či by člověk, ktorému Boh dal rozum, predsa nemal myslieť trošku dalej? Čo potom?" Rýchle přišla odpoved: "Strýčko, čo bude po smrti, to nikto nevie." "To nie je pravda, chlapče mój. Je tu jeden, ktorý vie, čo príde po smrti, je to Ježiš! A On povedal: Široká je tá cesta, ktorá vedie do zániku... ale do života vedie úzká cesta. Po smrti prichádza súd Boží. Člověk móže zahynut alebo sa zachránit'."

Chcel by som vás vyburcovat a len tolko povedaf, že nestačí si robit životné plány iba po hrob. Třeba sa pýtat: čo bude potom?

Ked som ako farár prišiel do styku s mladými Iudmi, často som im to vysvětloval takto: Ked si chcem dat opravit topánky, nevyhladám automechanika. Automechanici sú šikovní chlapci, ale do topánok sa nerozumejú. So svojimi topánkami idem k obuvníkovi! Ale ked mám niečo pokažené na svojom aute, nejdem k obuvníkovi, ale k automechanikom. A ak si chcem kupit žemle, nejdem k másiarovi. To sú šikovní Iudia, ale do pečenia sa nerozumejú. Ak si chcem kúpiť rožky, idem k pekárovi. A ked mám prasknuté vodovodně potrubie, potom idem za inštalatérom. Inými slovami: - vždy sa obrátím na odborníka! Kam sa ale obrátit, ked chceme vedief, čo bude po smrti? To sa chodí od Petra k Pavlovi alebo sa spoliehame len na vlastné chmúme myšlienky a úvahy. Nemalí by sme sa s takou vážnou otázkou - čo je po smrti, obrátit na odborníka?! Kto je tým odbomíkom? V týchto oblastiach je len jeden odborník, a to Syn Boží, ktorý prišiel z iného světa a sám bol aj v říši smrti. On zomrel na kříži a znovu sa vrátil. On sa v tom vyzná. On hovoří: "Móžeš zahynúf! Ale móžeš příst aj do neba!"

Keby mi dnes aj 25 profesorov tvrdilo: "Smrťou sa všetko končí!", vtedy im odpoviem: "Všetka čest vašim mnohým titulom, ale odbomíkmi v týchto otázkách nie ste! Ešte nikdy ste totiž neboli na druhom svete. Ja však poznám niekoho, kto tým prešiel, kto tam bol: Ježiš Kristus. A On o tom hovoří niečo iné."

Ludia dnes velmi riskujú tým, že žijú tak, ako by sa smrťou všetko končilo, alebo ako by sa člověk samozřejmé dostal do neba, ked bol pokrstený a ked ho pochoval farář.

V pekle sa to raz bude hemžit Iudmi, ktorí boli pokrstení a farárom pochovaní. Pochopte to: Nachádzate sa v akútnom, vážnom ohrození života! Skór alebo neskór všetci budeme stát před Božím súdom!

Přiznám sa, že táto skutočnosť bola dóvodom, prečo tu stojím dnes před vámi. Ako mladý člověk som si nikdy nemyslel, že raz budem stát na kazatelnici. Zúčastnil som sa - ako mladý dóstojník - v prvej světověj vojně. Náš pluk utrpěl velké straty. Bol som taký dóstojník ako ostatní, ani horší ani lepší. Ale keby mi vtedy volakto bol povedal: "raz budeš kázat vkostole", bol by som sa nahlas rozosmial. Musím vám to teraz povedať ako svoje svědectvo: bol som daleko od Boha. Mój otec sa ma raz spýtal: "Neveríš v Boha?" Odpovedal som mu: "Nie som taký hlúpy, aby som Boha popieral. K ateizmu třeba obrovskú porciu hlúposti, to je aj pre mňa privela. Ale", vtedy som to povedal takto: "Boh sa so mnou nestretol. Preto ma nezaujímá."

Krátko po tomto rozhovore - boli sme právě na pochode do Francúzska - som sedel so svojím kamarátom, mladým poručíkom v priekope na kraji cesty nedaleko Verdunu. Čakali sme na rozkaz k postupu. Rozprávali sme si - staří vojáci tomu rozumejú - sprosté vtipy. Právě som rozprával jeden, ale mój kamarát, poručík, sa nesmial. "Kučera", hovořím, lebo tak sa volal, "prečo sa nesmeješ?" Zrazu sa zvalil, a ja vidím, že je mřtvy! Malá črepina granátu ho zasiahla priamo do srdca. Stál som tam ako osemnásťročný pri mf tvom kamarátovi a spočiatku sa ma to vóbec nedotklo: "Co si taký nezdvořilý, kamarát, že si sapobralprečskór,akosomdorozprávalvtip!"Alevnasledujúcej chvíli mi napadlo: "Kde je?" Vidím sa ešte, ako tam stojím v priekope, ked ma zalialo prenikavé světlo, jasnejšie ako žiara výbuchu atómovej bomby. "Tento teraz stojí před svátým Bohom!" A nasledujúca myšlienka bola: "Keby sme sedeli opačné, tak by to zasiahlo mňa a před Bohom by som teraz stál ja!" Nie před volajakým pánbožkom, ale před Bohom, ktorý zjavil svoju volu, vydal prikázania a ja som ich všetky prestúpil, ako ste ich aj vy všetci prestúpili! Sú Iudia, ktorých hriechy volajú až do neba, a predsa hovoria o sebe: "Žijem správné, ničohosa nebojím." Načo tolko klamať! Ja som si v tej chvíli uvědomil: Prestúpil som všetky Božie prikázania! A ked ma teraz trafí gulka, budem stát před Bohom! A bolo mi jasné, že potom prídem do pekla! Vtom přišli naši chlapci s koňmi. "Vpřed!" Vysadol som na přivedeného koňa. Tu ležal mój mrtvy priatel. Po mnohých rokoch som prvýkrát zopál svoje ruky a modlil sa: "Milý Bože, nedovol mi padnut prv, než budem přesvědčený o tom, že už nepójdem do pekla!"

Neskór som vyhladal vojenského kňaza a spýtal som sa: "Pán farár, čo mám robit', aby som sa nedostal do pekla?" Na to odpovedal: "Pán poručík, najprv musíme zvífaziť, zvífaziť, zvífazif!" Povedal som mu: "Ani vy toneviete!" Nie je to otrasné, ked tisíce mladých idú na smrť a nikto im nedokáže povedaf, ako móžu byt spasení? A to sa deje v kresfanskom národe! Bol by som z toho zúfalý, keby sa do mojich rúk nebola dostala Nová zmluva. Ešte vidím před sebou vo Francúzsku ten sedliacky domček za frontom, v ktorom som sa zdržiaval. Nová zmluva! Pomyslel so si: "V tej knihe je iste napísané, ako sa zachráním před peklom." Len som v nej tak listoval, lebo som sa v nej nevyznal. Moju pozornost upútala jedna veta: "Ježíš Kristus prišiel na svět, aby spasil hriešnikov."Bolo to, akoby bol do mňa udřel blesk. "Hriešnik” - ved to som ja! To mi nemusel nikto vysvětlovat. Nechcete konečne aj vy přiznat před Bohom a človekom: "Som hriešnik!"? Přestaňte so svojím řalošným osp ravedlňovaním!

V tej chvíli som nepotřeboval farára. Som hriešny! To mi bolo jasné! A chcel som byt spasený. Nevedel som s istotou, čo to znamená. Porozuměl som iba tolko: Byt spasený znamená dostat sa zo stavu, v ktorom som sa nachádzal a nájsf pokoj s Bohom. "Ježiš Kristus preto prišiel na svět, aby spasil hriešnikov." Ak to Ježiš móže urobit, tak Ho ja musím nájsť! Nájsť Ježiša! Trvalo to ešte niekolko týždňov. Hladal som volakoho, kto by mi Ho ukázal. Nenašiel som nikoho. Vtedy som urobil volačo, čo by som rád aj vám odporúčal. Zavřel som sa, boli sme už zase na pochode, do starého domu na jednom francúzskom statku. Dom bol napoly zbořený a vyprataný, ale jedna miestnost bola eštecelá. Vo dveráchbol kluč. Vošiel som, zamkol som zasebou dveře, padol som na kolená a povedal: "Pane Ježíšů! V Biblii je napísané, že si preto prišiel od Boha, aby si zachránil hriešnikov. Ja som hriešnik. Čo sa týká budúcnosti, nemóžem Ti nič slubovať, lebo mám zlú povahu. Nechcel by som sa však dostat' do pekla, keby som teraz bol zasiahnutý. Preto sa Ti, Pane Ježišu, celý od hlavy po paty odovzdávam. Učiň so mnou, čo chceš!" Nebolo nič počuť, nepohla sa ani zem, ale ked som vyšiel, našiel som Pána - Pána, ktorému som patřil.

Odvtedy - mal som 18 rokov - mi je zo dňa na deň jasnejšie, v akom hroznom smrtelnom nebezpečenstve Iudia žijú. Žijú bez odpustenia hriechov. Viete, či sú vaše hriechy odpuštěné? Ako chcete obstát před súdnou stolicou Božou? Dnes sa žije bez pokoja s Bohom, bez obrátenia. Máme určitý křesťanský nátěr, ale vo vnútri je len úbohé, nekajúce srdcom bez pokoja. Počujte teda: Boh nechce, aby sme zahynuli! Boh to nechce! "Boh chce, aby každý člověk bol spasený a poznal pravdu." Preto posiela svojho Syna. Ale, priatelia moji, potom musíme k Ježíšovi aj příst. Potom Mu musíme aj patřit. Ako v Nemecku a inde křesťanstvo zaobchádzas Bohom a záchranou prostredníctvom Ježiša, to nemóže dobré dopadnut’. Som z toho zhrožený. Chápete: Sme v smrtelnom nebezpečenstve, lebo napredujeme k sudu Božiemu!

V krúžku mladých som mal jedného milého chlapca, ktorý spočiatku pravidelné chodil na hodiny. Stalo sa to v období Hitlerovej říše. Od určitého času však k nám přestal chodit, lebo ho zařadili na školenie národných socialistov. Dlho som honevidel .Jedného dňa som ho stretol:"Dobrý deň, Giinter", pozdravil som ho. "Heil Hitler" odvětil. Hovořím mu: "Gúnter, dávno som ta nevidel. Ako sa máš?" Vzpriamil sa a hrdo poznamenal: "Moje heslo je: Činím dobré a nikoho sa nebojím! A keby niečo v mojom živote predsa nebolo v poriadku a ak by naozaj existoval Boh, vtedy za seba čestne prevezmem zodpovědnost před Bohom. Ja ale nepotrebujem nijakého baránka hriešnikov Ježiša, ktorý by za mňa zomrel."

V duchu vidím milióny Iudí, ktorí stoja za ním a tak isto rozmýšlajú ako on: "Robím dobře, som spravodlivý, a móžem sa před Bohom za svoj život zodpovedať!"

Milý priatelia, ja by som sa před Bohom neodvolával na právo, lebo viem, že právě vtedy som v najváčšom - smrtelnom nebezpečenstve, ked sa odvolávám na právo. Spolahnite sa na to: My všetci sa dostaneme před Boží súd! Ja by som vás chcel varovat. Po chrbte mi běhá mráz, ked si pomyslím na to, ako sa Iudia približujú súdu Božiemu!

Existujú velkolepé plastiky známého maliara a sochára Ernesta Barlacha. Ale napísal aj divadelnú hru "Podnapitý Bolí", v ktorej představuje jedného velkostatkára, stále mieme připitého. Raz po dobrom obede a pijatike si za horúceho dňa vyšiel na jarmočné priestranstvo malého městečka. Zastal před kostolom, kde nad dverami štyria cherubíni fúkajú do trúb. Tak, ako sa díval, zdálo sa mu, že cherubíni ožili a volajú: "Teraz predstúpi celé Iudstvo před Boží súd." Barlach doslova píše: "Mrtvi, vstávajte z hrobov! Nechrání vás, že vaše telá sú už spráchnivelé.Vonzhrobov!" A teraz siPodnapitý Bolí uvědomil: "Nemóžem před Bohom utiecf. Raz musím před Ním stát v celej svojej úbohosti."

Vieme v podstatě všetci, že tá naša samospravodlivosf jeneistá: "Čiň dobré a nikoho sa neboj!" Súd Boží príde! Avtedy naše "právo"zhorí ako vosk v ohni!

Viem, že dnes taký odkaz neradi počúvate, ked hovořím: "Bez obrátenia k Ježíšovi Kristovi prídete do pekla." Niektorí sa usmievajú a hovoria: "Peklo? Pojem zo středověku, ved to neexistuje." Ked to počujem, vždy mi prichádza na um jedna příhoda, ktorú vám musím vyrozprávaf.

Stalo sa to počas vojny. Išiel som na návštěvu. Cestou ma překvapil letecký nálet. Vbehol som do najbližšieho krytu a čakal som na koniec poplachu. Potom som pokračoval v ceste do štvrti, kam som sa vybral na návštěvu. Domy boli neporušené ale bez života. Obyvatelov som nevidel. "Snívá sa mi?" pomyslel som si "domy stoja a Iudia zmizli!"

Stretol som strážníka a pýtám sa ho: "Prečo všetci odišli?" Nepovedal nič, chytil ma za ruku a zaviedol ma k oknu jedného domu. A odtial som videi: Domy stály v kruhu okolo velkého trávnika - a uprostřed něho ležala obrovská bomba, velká ako kotol pamej lokomotivy. Hovořím: "Slepá bomba?!" "Nie" odpovedal. "Nie je slepá, ale časovaná!" Tieto boli najnebezpečnejšie, leboneexplodovali pri dopade, ale po určitom čase, čo móže byť 5, 20 alebo aj viac hodin. Stalo sa, že také bomby vybuchli až potom, ked Iudia vyšli z úkrytov. Strážník pokračoval: "Preto Iudia ušli. Počujete, ako tiká?" Skutočne to bolo počuť a každú chvílu mohla bomba vybuchnúf. "Podte", volal ma strážník, "nie je příjemné tu ostávat." Vyhladali sme si bezpečné miesto v jednej priehlbine, aby sme boli chránění v případe výbuchu. V tej chvíli nás překvapil zvláštny pohlad. Na bombu si sadla skupina vrabcov. Jeden vrabec si dokonca sadol na rozbušku. Volal som na ne: "Vrabce! Ste v ne-bezpečenstve!" A zdálo sa mi, akoby volali spát: "Haha! My sme osvietení. Ktoby ešte dnes verilna bomby .Je to úplnebezpečné!"

Je vám to jasné? Tak hlúpo sa dnes Iudia posmievajú. Boh s námi už tak vážné hovořil prostredníctvom svojho Slova a róznych súdov s naším národom. Syn Boží prišiel do tohoto světa, bol ukřižovaný a na třetí deň vstal z mřtvych. Každý predsa móže pochopit, že Boh je tu a že je svátým Bohom! A predsa ked niekto volá: "Ste v smrtelnom nebezpečenstve! Hladajte spásu svojich duší! "Vtedy sa smejú a hovoria: "Haha! Kto by už dnes veril na také věci!"

Vidíte, Biblia vie byt aj velmi výsměšná. Celý ateizmus a popieranie Boha spomína len jediný raz, jednou větou: "Blázon vo svojom srdci hovoří. Niet Boha!" Takto hovoří Biblia o ateizme. Viac túto vec už nespomína.

2. Záchrana života

Boh už raz vyniesol strašný súd nad týmto svetom.

Zachránil sa jediný člověk so svoj ou rodinou. Ten člověk sa volal Nóach. Pán Boh mu rozkázal postavit koráb skór, ako začne súd. Poznáte příběh o potopě? Ak nie, tak vás to má mrzieť a neprezradte to nikomu. Teda: Skór ako sa súd začal, přikáže

Boh Nóachovi: "Vojdi ty aj celá tvoja domácnost do korábu." Nóach vošiel a Boh za ním zavřel dveře.

Pozrite: Svět ide v ústrety Božiemu spravodlivému súdu. A tu máme koráb: milost, ktorá sa nám ponúka prostredníctvom Ježiša Krista, ktorý prichádza z Božieho světa k nám do nášho biedneho světa. Zomiera za nás na kříži! Počujete? Ked možno všetkému ani nerozumiete, ale aspoň tolko pochopíte: Ked Boh dovolil, aby Jeho Syn na kříži zomrel, je to také vykúpenie, ktoré móže zachránit' aj najváčšiehohriešnika! Potom vstal z mrtvých. A On nás volá svojím Svátým Duchom. Ježiš je naším korábom! Ako vtedy Nóachovi povedal Boh: Vojdi do korábu ty a celá tvoja domácnost! Teraz prostredníctvom mňa volá ku každému z vás: "Vojdi do milosti Ježiša Krista! Urob ten krok do Božieho pokoja! Vzdaj sa všetkého, čo ti prekáža! Povedz svojmu Vykupitelovi: Tu prichádza jeden velký hriešnik!' Polož všetky svoje hriechy pod Jeho kříž! Ver, že Jehokrv sa vyliala aj za teba! Povedz Mu: 'Pane odovzdávam Ti celý svoj život.'" To znamená vojsť do korábu.

Pozor! Životu nebezpečné: Kolkí z nás ešte kráčajú před Boží súd bez ochránců, bez pokánia. Je tu predsa velká možnost: Milost. Veriť znamená: urobit jeden krok od Božieho súdu do milosti Ježišovej. Tento jeden krok nie je dětská hra! To znamená: zachránit sa zo smrtelného nebezpečenstva.

Albert Hoffmann, známy priekopník, misionář na Nověj Guinei, mi raz vyrozprával jednu příhodu, na ktorú som nezabudol. Povedal som mu: "Brat Hoffmann, přežívám velký duševný boj za moje křesťanstvo. Ešte ani farářovi nie je Iahké zostať s Ježišom v takom svete, ktorý slúži diablu a ponáhla sa do pekla." "Tak to by som ti rád niečo vyrozprával: Na Novej Guinei sme mali taký zvyk, že ked sa Papuánci chceli stať kresťanmi, vyučovali sme ich, aby správné spoznali Ježiša. Potom sme ich v jednu nedelu krstili. To bola vždy velká slávnosť. Aj pohania přišli vo velkom počte. Ale hlavná událost sa odohrala vždy v predošlý večer. Založili velkú vatru. Tí, ktorí boli připravení sa pokrstiť, prichádzali k ohnu a na rukách prinášali rózne predmety ich modloslužby: magické predmety, obrázky modiel, amulety. Po jednom potom přistupovali k ohňů a hádzali tieto symboly ich starého života do mihotavých plameňov. Raz som pozoroval jednu mladú ženu. Aj ona pristúpila. Mala plné ruky obrázkov, amuletov. A v tejto chvíli, ked ich už chcela zahodit', nedokázala to urobit. Iste si myslela: "S nimi žili moji predkovia, moja celá minulost je k nim pripútaná a s tým sa mám rozlúčiť?" Cúvla. Potom jej asi přišlo na um: 'Ale potom nemóžem patřit Ježíšovi.' Tak opat urobila tri kroky vpřed. Znovu sa však nevedela odtrhnut od svojich věcí a vrátila sa. Vtedy som k nej pristúpil," pokračoval misionář Hoffman, "a prihovoril sa jej."Ked ti je ťažko, tak si to ešte rozmysli a móžeš sa přihlásit na krst druhýkrát." Teraz už rozmýšlala len okamih, potom rýchlo urobila tri kroky vpřed a hodila všetko do ohňa. Potom stratila vedomie a padla vedla vatry." Dodnes som nezabudol na šlová misionára Hoffmana, ktorý mi potom s jasnou tvárou povedal: "Myslím, že len ten pochopí duševný boj tejto ženy, kto přežil skutočné obrátenie."

Milí priatelia! Lenjeden krok vám chýbaku bráně korábu. Von z nebezpečenstva života do náručia Ježiša. Tento krok ale nie je dětskou hrou. Musíme skoncovat s celou našou minulostou a rozlúčiť sa s ňou. Ale počúvajte! Lacnejšie to nejde!

Hovořím dost jasné? Stále znovu ma rozruší, ked vidím, kolko Iudí utéká do večnej záhuby aj napriek všetkým výstrahám. Boh to nechce. On chce, aby každý z vás bol spasený. Preto poslal svojho Syna, preto On zaplatil za moje a vaše hriechy. Potřebné je len poznat svoje hriechy a mať vieru, že Ježiš za ne zaplatil.

Počas Hitlerovej říše ma raz pozvali na úřad gestapa a musel som čakať v miestnosti, v ktorej boli samé skrine plné zvázkov spisov. Z každého spisu trčali záložky s menom, ako "Meier, Karl", "Schultze, Friedrich". Ako som tak dlho čakal pri tých skriniach, dakoval som Bohu, že nemusím svoj celý život trávit medzi týmito spismi. Z dlhej chvíle som si tie mená začal čítat. "Meier, Karl", "Schultze, Friedrich"... Naraz mi padlo do oka měno "Busch, Wilhelm". Ved sú to moje spisy! Odrazu to už pre mňa nebolo nudné. Viete si to představit! Rád by som si bol prečítal, čo je o mne v tom spise napísané, ale neopovážil som sa to riskovat. Skoro som sa až triasol. "Moje spisy!" Vidíte, a tak to so mnou bolo aj pod Ježíšovým krížom. V mojom živote bolí časy, ked pre mňa nič nebolo tak nezáživné ako křesťanstvo. Hocičo ma zaujímalo viac - až do tej hodiny, kým som prvýkrát neuviděl kříž Ježiša Krista správné. "Tu ide o mojespisy. Tu píšu o mne - o mojich hriechoch a o mojom vyslobodení." Odvtedy je kříž Ježiša pre mňa tonajzaujímavejšie. Len sa pozrite na toho Muža s trnovou korunou! On je ten velký záchranca života. Tu na kříži sa rozhodlo o záchraně tvojho a mójho života. To sa vás týká aj vtedy, ked ste o tom doteraz nevedeli! Ach, hovořím příliš hlasno. Viem, že by som mal hovořit tichšie, ale skúste ostat nevzrušení pri takej to zvěsti.

3. Zo smrti do života

"Pozor, životu nebezpečné!" Rád by som vám to ukázal aj z inej stránky. Ked som si uvědomil: "Pozor! Životu nebezpečné! Stoj! Obráťsa!HIadajsvojhoZáchrancu!", vtedy mi prichádza na um: Vlastně len ten móže by ť v ohrození života, kto žije. Ked sa volakde zrúti zo svahu autobus a všetci pasažieri sa zabijú, vtedy už nie sú v smrtelnom nebezpečenstve. Rozumiete? Teraz by som vám to chcel povedať takto: Hrozí vám, že nikdy neprídete k pravému životu, že ako duchovné mrtvi přejdete týmto svetom a s konečnou platnosfou zahyniete. Vyjádřil som sa dost zrozumitelne? Aj u vás vidím také nebezpečenstvo, že zmeškáte čas dostat sa k pravému životu. Biblia jasné svědčí: "Kto má Syna, má život; kto nemá Syna Božieho, nemá života!"

Nedávno som stretol jednu slečnu z Berlína, učitelku jazykov. "Prepáčte," povedal som. "Pastor predsa móže byt niekedy aj nezdvořilý. Otázka: KoHco máte rokov, slečna?" Vo všeobecnosti sa to nepatří, pýtat sa slečnu na jej vek, ale starý farár si to občas móže dovolit. Na to mi ona bez váhania odpovedala: "Osem rokov!" "Moment", zarazilo ma, "osem rokov?. Ved ste profesorkou a vyučujete tri řeči, akože osem?" Zasmiala sa a vysvětlila: "Před ósmymi rokmi som sa střetla s Ježišom. Vtedy som přišla k životu. Predtým som bola mftva."

Čudujem sa: "To je správné vyjádřené." Vtedy mi povedala: "Kto má Syna, má život; kto nemá Syna Božieho, nemá života!" Potom pokračovala: "Vidíte, predtým som nemala Vykupitela, ale ani ozajstný život, zarábala som iba mnoho peňazí, zabávala sa, ale to nebol život."

Nie je to smělé tvrdenie? Kto sa nerozhodne svoj život dat Ježíšovi, vóbec ho nemá. Ano, bez Ježiša nemáme ani tušenie o živote! Len ten má život, kto má Syna!

Před niekolkými rokmi prišiel za mnou mladý člověk. Opýtal som sa: "Čo chceš?" "Ani sám neviem" odpovedal, "len to viem, že to nie je život, čo žijem." Začudovane som sa vyzvědal: "Prečo, ved máš dobré zamestnanie ako zámočník a dobré zarábaš!" "To predsa nie je život! Pondelok zámočník, utorok zámočník, středu zámočník, štvrtok zámočník, piatok zámočník a potom v sobotu futbal, v nedelu kino, dievča, pondelok zámočník, utorok zámočník, středu zámočník, štvrtok zámočník, piatok zámočník a potom v sobotu futbal, v nedelu kino, dievča. To nie je život!" "Chlapče", povedal som, "to máš pravdu. Je to však už pokrok, ak si pochopil: To predsa nie je život! Poviem ti, čo je život: V mojom živote nastala velká změna: Našiel ma Ježiš, ktorý pre mňa zomrel a vstal z mrtvých. Ježiš sa stal mojím Vykupitelom a zmieril ma s Bohom. Ked som tomu porozuměl, odovzdal som Mu svoje srdce a představ si: Odvtedy žijem!" Aj ten mládenec potom našiel Ježiša. Nedávno som sa s ním stretol znova a opýtal som sa: "Nuž, aké to je? Je to už teraz život?" So šťastnou tvárou odpovedal: "Ano, teraz to už je život!" Je teraz velmi aktívny, pracuje medzi mladými a privádza ich k Ježíšovi. Našiel skutočný život v Ježišu Kristovi.

Chápete? Váš život je v nebezpečenstve, hrozí vám, že ho stratíte, aknenájdetesvojhoZáchrancu,ajnapriektomu, čo všetko ste počuli o kresfanstve.

Mám jedného priatela, obchodníka. Nedávno ho jeden továrník pozval do svojej vilky, ktorá je uprostřed krásného parku. Bolo tam výše sto pozvaných hostí. V rámci slávnostnej hostiny mal příležitost porozprávať sa aj s hostiteíom:"Človeče! Ako dobré sa vám vodí! Vy ste ako král! Velký majetok! Velká továren! Milá žena! Milé děti!" Ten odpovedal: "Máte pravdu, dobré sa mi vodí." Zrazu však smrtelné zvážněl a pokračoval: "Len to sa nepýtajte, čo je tu vo vnútri."A ukázal na svoje srdce.

Ked niekedy idem po ulici, často si myslím: "Keby Iudia boli úprimní, všetci by zastali a kričali by: "Nepýtajte sa, čo je tu vo vnútri, tu v mojom srdci." Tam vládne nepokoj. Myšlienky ich obviňujú. Tam vládne hriech.

Vidíte, je len jediný lekár, ktorý nás vie vyliečif. Len si pomyslíte: Boh vidí našu biedu! Z vlastnej sily sa nedokážeme dostat bližšie k Bohu, ale On prišiel k nám v Kristu s velkou láskou. To posolstvo, ktoré vám chcem povedať, vyráža dych: "Tak Boh miloval svět, že svojho jednorodeného Syna dal, aby každý, kto verí v Něho, neumřel, ale mal život věčný." Ja by som ten svět nemal tak rád. Ja by som ho radšej zakul do železa, tento svět plný špinavosti, zloby ahlúposti. Atentosvet Boh miloval! To až rozum zastáva! "Boh má rád tento svět. Dal svojho Syna Ježiša, aby všetci, ktorí Jeho lásku přijmu, nezahynuli, ale získali život." Povedzte, čo by mal Boh ešte pre vás urobit? Ved nechal umrieť svojho Syna, aby ste vy mali život.

Rád by som uzavřel jedným pěkným príbehom: K velkému anglickému prebudeneckému kazatelovi Charlesovi Spurgeonovi prišiel raz po jednej kázni mladý muž a povedal: "Pán kazatel, máte pravdu, tiež musím nájsf toho muža z Golgoty a stať sa diefafom Božím. Jedného dňa sa obrátim." "Jedného dňa?" opýtal sa Spurgeon. "Áno, neskór." "Neskór? Prečo nie dnes?" Tu vysvětluje ten mladý muž trochu neisto: "Rád by som bol spasený, a preto sa raz aj obrátim k Ježíšovi. Ale predtým by som rád ešte niečo zo života mal." Vtedy sa Spurgeon hlasno rozosmial a povedal: "Mladý muž, ste velmi nenáročný. Aby som mal niečo zo života, to by mne nestačilo. Ja nechcem niečo zo života, ale život. A v mojej Biblii je napísané (a on mu našiel to miesto): Ježiš hovoří: Ja som prišiel, aby život mali a hojnost mali."

Vidíte, ked takú přednášku skončím, tak mám nedobrý pocit, ked si pomyslím: "Možno si to tým Iudom nepovedal celkom správné." Preto dovolíte, aby som to stručné zopakoval? Boh dovolil Ježíšovi zomrief na kříži za nás, zatratených hriešnikov nato, aby sme my tu - tu a dnes! - mali život. Ked sa ráno zobudím, dokážem spievať od radosti, že som sa stal Božím dieťaťom, lebo v Nom som našiel život! Počujete? Ježiš prišiel, aby sme tu mali život a aby nás vo věčnosti zachránil do Božieho sudu, aby sme mali věčný život!

Potom už móžeme dalej šťastné kráčaf po našich životných cestách.

Ešte jeden malý příklad. Jedného novembrového večera striedavo pršalo a sněžilo. Vietor až hvízdal, taká bola zima. Po ulici kráčajú dvajamuži. Jeden z nich je bez kabáta. Vyhrnul si golier, nevadí mu, že je přemočený. Móžesi pobehovať ako chce, je mu to jedno, lebo nemá domova. Takto dnes pobieha vo svete váčšina Iudí. Nemajú žiadny ciel. Kam sa ponáhlajú? Je to bezútešné, nemať nijaký ciel. Bezbožný filozof Nietzsche hovoří vo svojej básni: "Vrány sa sťahujú smerom do města, čoskorobudesnežiť. A běda tomu, kto nemá domova!" Ani vy nemáte věčný domov? Potom prichádza k nám po hradskej druhý pocestný. Je v tej istej búrke, v tom istom blate, v tom istom daždi a v tom istom sněhu. Ale ten si píská pěsničku a smělo vykračuje. Prečo? Lebo před sebou vidí svetielko domova. Tam je jeho domov, tam je teplo, a preto mu cesta nepřipadá ťažkou. Takí Iudia chodia svetom radostné, ked patria Ježíšovi a majú v sebe život - tak věčný ako i dočasný.

Boh hovořil Nóachovi: "Vojdi do korábu." Utište sa aj vy. Ježiš je tu. Móžete sa s Ním rozprávať. Jemu vylejte svoje srdce. Niekto sa ma opýtal: "Máváte prijímacie hodiny?" Ale ja som odpovedal: "Načo? Ludia predsa nemusia hovořit so mnou. Musia hovořit priamo s Ježišom."Urobte to tak aj vy!

Čo máme Q

robit’.

Priatelia moji, dostávám množstvo listov s róznymi otázkami. V jednom nedávno stálo: "Je to váš vlastný názor, čo hlásáte, aleboje toučenie vašej církvi?" Moholsom iba odpovedať: "je to učenie Biblie!" A vidíte, pomyslel som si dalej: "Pokial počúvate názory řarára Buscha, ste oklamaní Iudia. Nemáte z toho vela. Musíte počúvaf hlas Ježišov" Ježiš sa nazýval "dobrým pastierom". A hlas tohto "dobrého pastiera" musíte počúvať. Ja vo všetkej slabosti móžem iba trošku pomoct, aby bolo počuf hlas Ježiša, "dobrého pastiera" našich duší.

Ked teraz hovoříme na tému "Čo teda máme robit?", potom je mimoriadne dóležité, aby ste si to nechali povedať od samého Pána Ježiša, aby ste počuli pastierov hlas.

1. Skoncujte so svojou plytkou neverou!

Ako dlhoročný farár vo velkomeste som počul tak vela námietok proti biblickému posolstvu, stretol som sa s tolkou plytkou neverou, že vás chcem hned na začiatku požiadať - a přitom ide o spásu vašej duše -: Skoncujte so svojou plytkou neverou!

Počas vojny som bol popři starostlivosti o mládež určitý čas aj duchovným pastierom jednej velkej nemocnice. Jedného dňa, ked právě stojím predo dveřmi nemocničnej izby a chcem zaklopat, náhle pribehne ku mne cez dlhú chodbu jedna mladá sestřička a hovoří zadychčane: "Prosím vás, nechodte do tejto izby, pán farár!" "Ale, a prečo nie?" pýtám sa. "Ten pán si energicky zakázal každú návštěvu farára! On určité nechce, aby ste ho navštívili. Vyhodí vás!"Pritom ukazuje na menovku na ste ho navštívili. Vyhodí vás!"Pritom ukazuje na menovku na dverách. Čítám měno známého obchodníka, ktorého poznám zjeho reklamy. "Sestřička", vysvetíujem, "ja už mám nervy ako dróty" a klopem na dvere"Dalej" zvolá mohutný mužský hlas. Vstúpim do izby. Na posteli leží starý pán so šedivými vlasmi. "Dobrý deň!" hovořím, "som pastor Busch!" "O", odpovedá "o vás som toho už vela počul. Vy ma pokojné móžete navštívit!" "Toje milé!"hovořím natešene. A potom pokračuje: "Aleš vaším kresťanstvom mi dajte láskavo pokoj!" "Aká smola!" usmievam sa naňho. "Právě o tom som sa chcel s vámi rozprávať!" "Vylúčené!"Pokrúti zamietavo hlavou. "To neprichádza do úvahy. S tým som nadobro skoncoval! Viete, ako chlapcovi mi vtíkali do hlavy žalmy. A ked som ich nevedel, dostal som bitku. Ako dospělý som si potom vytvořil vlastný světonázor, v ktorom nosnými piliermi sú Darwin, Háckel a Nietzsche!" Očervenel som! Pretože sa, žial, zvyknem rýchle nahněvat, hovořím zvýšeným hlasom: "Počujte, starý pán! Ked mi 16-ročný chlapec v puberte hovoří, že urobil napr.Nietzschehosvojím prorokom, potom by som sa pousmial a si pomyslel: "No áno, to je přechodný stav. Ešte na to prídeš, že ani moderní filozofi už neveria svojim starým prorokom." Ale ked starý člověk ako vy, ktorý sa nachádza na pokraji věčnosti, mi povie také věci, je to strašné! Ste smrtelné chorý. Chcete s takým nezmyslom predstúpiť před Pána Boha? Prosím vásfPrekvapene sa na mňa pozerá. Ten tón je mu zrejme nový. Přitom mi napadá: "Počkat! V nemocnici nesmieš tak vybuchnut'. Tu sa musí postupovat jemne." A zrazu pociťujem hlbokú Iútosf s týmto ubohým mužom. Přeladím na miernejší tón a napriek póvodnému odmietaniu začínam hovořit o Ježíšovi, ktorý chce byt aj jeho dobrým pastierom. Hlboko si povzdychne: "Ano, to by bolo pěkné! Alečo mám urobit s celým svojim svetonázorom!? Mám všetko, v čo som po celý svoj život veril, hodit' cez palubu?" "Určité!" zvolám radostné. "Milý pane. Hodte všetko cez palubu, čo z hladiska věčnosti nemóžete potřebovat! Hodte všetko cez palubu, radšej dnes ako zajtra! Vo vašej plytkej nevere sa nedá ani poriadne žit, ani blažene umrief. A potom sa vrhnite do otvoreného náručia Syna Božieho, ktorý za vás umřel a vás vykúpil. Tento Spasitel chce byť aj vaším Spasitelom!" Vtom přišla sestřička. Bola překvapená, ked nás viděla v takom dóvemom rozhovore. Zakývala mi. Rozuměl som, čo to znamená. Nadišiel čas odísf. Pevne som stisol starému pánovi ruku a tíško som opustil miestnosf. Neviem, či moje šlová přijal. V noci umřel!

Vidíte: s hrózou som tu pochopil, ako sa aj vzdělám Iudia vleču životom s Darwinom, Hácklom a Nietzschem a takou plytkou neverou sa pripravujú o spásu svojej duše. Preto by som vás chcel predovšetkým poprosiť: Hodte cez palubu plytké dóvody, ktoré sú základom vašej nevery! Preč s nimi! Vaša plytká nevera nestojí ani za děravý groš! V Biblii je napísané: "Je jeden Boh a jeden sprostredkovatel medzi Bohom a Iudmi, a tým je Ježiš Kristus."

Jedného dna som sedel naproti jednému mužovi. Bol to chlap ako trojdielna skriňa. Nazývam ho vo svojom srdci stále Ringelmann, lebo mal na sebe taký krúžkovaný pulóver, ale volal sa samozřejmé celkom ináč. Jeho manželka zomrela pri nálete. Dvoch synov stratil vo vojně. Ubohý člověk! Potom som ho navštívil. Sotva som si sadol, spustil: "Pán farář, dajte mi pokoj s kresťanstvom. Tolko som toho přežil, že už nedokážem ničomu verif. Příliš vela som toho už přežil! Mne už móže niekto rozprávaf, čo chce, ja už ničomu neverím"! Nato som sa zasmial a vyhlásil: "To si neviem predstaviť! Povedzte, pán Ringelmann", v skutočnosti sa volal ináč, "cestujete niekedy vlakom?" "Ano!" Nato ja: "Potom dúfam, že každý raz před nastúpením cesty zájdete k rušňovodičovi a vyzvete ho, aby vám ukázal svoje vodičské oprávnenie!" "Nie, nie!" hovoří. "Tolko predsa móžem železnici dóverovať, že rušňovodič..." "Ako?!" čudujem sa. "To nastupujete do vlaku bez toho, aby ste sa před tým přesvědčili, či ten chlap tam vpředu vóbec vie riadif! Vy zveríte svoj život tomu chlapovi - bez záruky?! No, počujte! To ja volám 'viera', pán Ringelmann, ked niekomu zveríte svoj život. Odteraz už nikdy nepovedzte: 'Už neverím ničomu!', ale povedzte: 'Neverím ničomu, okrem štátnych dráh!'" "Ano " Spy tujem sa dalej: "Pán Ringelmann, chodíte občas do lekáme?" "Ano", odpovedá, "mávám dosť často bolesti hlavy, taksi chodím do lekáme po prášky proti migréně." "Ale", hovořím "pán Ringelmann, lékárnici už vydávali omylom namiesto prášku na bolesti hlavy jed. To dáváte tie prášky před použitím preskúmaf?" "Nie", odpovedá, "Pán farář, taký skúsený lekámik sa tomu predsa rozumie, ten ma predsa neoklame!" "Ako?" pýtám sa prekvapene, "Vy to prehltnete nepreskúmané? Vy zveríte svoj život tomu lékárníkovi? Požijete liek jednoducho preto, že mu dóverujete?! To nazývam 'niekomu veriť! Pán Ringelmann, nepovedzte už nikdy 'Už ničomu neverím!', ale povedzte: 'Neverím ničomu - iba štátnym dráhám a lékárníkovi!'" A tak som pokračoval, rozumiete. Stále toho bolo viac a viac. Potom som ho presviedčal: "Vidíte, jedného dňa v živote som stretol toho, ktorého poslal sám Pán Boh, toho, ktorý vstal z mrtvých, ktorý má na svojich rukách stopy po klincoch, svedčiace, že ma miloval až do smrti. Nikto v šírom svete tak mnoho pre mňa neurobil ako Ježiš! Nikto nie je taký vierohodný ako Ježiš! Myslíte si, že Ježiš klamal?" "Nie!" "Prosím, takéto svědectvo by som nikomu nedal - len Ježišovi! A ked som to spoznal, povedal som, 'Preto chcem Ježišovi zveriťsvoj život.'" Nato saspýtal: "Je to také jednoduché?" Odpovedám: "Také jednoduché to je, pán Ringelmann. Také jednoduché! Vy veríte všeličomu, len tomu jednému, ktorému móžete skutočne veriť- tomu neveríte! Hodte už tieto plytké dóvody vašej nevery cez palubu a odovzdajte svoj život Pánu Ježišovi!" Raz som povedal stovkám mladých Iudí: "Dám milión mariek ako prémiu tomu, kto mi ukáže kohosi, kto olutoval, že přijal Ježiša Krista do svojho života!" Nemal som milión, ale mohol som to pokojné přehlásíť, pretože niet takého člověka, ktorý by to bol olutoval. Ale poznal som množstvo Iudí, ktorí olutovali, že to neurobili!

Preto: skoncujte so svojou plytkou neverou! Verte T omu, ktorý urobil pre vás všetko! To je vec medzi Ním a vámi. Musíte sa utiahnuť do ústrania a povedať: "Pane Ježišu, odo dneška chcem patřit len Tebe!"

2. Skoncujte so svojou neuvěřitelnou samospravodlivosťou!

V Biblii je napísané: "To je věrná pravda a vzácné slovo, že Ježíš Kristus prišiel na svět, aby zachránil hriešnikov" -

doslova "aby ich zachránil." Mnohí ludia proti týmto slovám namietajú a hovoria: "Ja predsa nie somhriešnik! ja nie som zločinec!"

A tým ja teraz hovořím: "Klamete! To potom budete musief povedať aj v ten deň před Božou tvárou: 'Ja nie som hriešnik! Dodržal som všetky Tvoje prikázania!'" Budete to moct povedať? Ach, přestaňte s tou svojou neuvěřitelnou samospravodlivosťou, ktorá si namýšla, že všetko je v poriadku! Nič nie je v poriadku, nič!

Mal som před rokmi rozhovor s jedným asi 20-ročným chlapcom, na ktorý nikdy nezabudnem. Stretol som ho a povedal mu: "Milý Heinz, už ťa nevídám na našich biblických hodinách a v mládežníckom krúžku!"On mi odpovedá: "No viete, pán farář, medzitým som si to rozmyslel. Sústavne hovoříte o Ježíšovi, ktorý zomrel za hriešnikov. Ja ale nepotrebujem nijakého obetného baránka, aby sa ma zastal. Ked som urobil niečo zlého a ak jestvuje nějaký Boh, tak si to chcem zodpovedať aj před Ním! Ale to je predsa smiešne, že by som k tomu potřeboval nějakého Spasitela, ktorý za mňa zomrel!" Nato som mu odpovedal: "Dobré, mój milý! Ty sa teda chceš před svátým Bohom odvolat na svoje právo. To móžeš! Móžeš zavrhnúť Ježiša a povedať: 'Odvolávám sa před Bohom na svoje právo.' Ale, mój milý, uvědom si prosím: vo Francúzsku sa súdi podlá francúzskeho práva, v Anglicku podlá anglického a před Bohom podlá Božieho práva! Milý mój, prajem ti, aby si neporušil ani jediné z Božích přikázaní, lebo ináč si stratený! Do videnia!" "Moment!" hovoří. "Tak presne predsa na tom nezáleží!" "Ha!" odpovedám. "Ako si vlastně představuješ svátého Boha?! Představ si, že by som bol žil 50 rokov dobré a spravodlivo a potom by som raz tri minuty kradol. Na to sa príde a ja sa dostáném před súd. Stojím před sudcom a vysvetlujem: 'Pán sudca, nebudte predsa taký malicherný! 50 slušných, nevinných rokov a tri minuty krádeže, to sa predsa vyrovná! Kto by bol taký malicherný, pán sudca!' Vieš si to představit? Sudca na to odpovie: 'Moment! Nehovořím o vašich 50 slušných rokoch, ale hovořím o troch minutách, v ktorých ste sa dopustili krádeže. Zákon vás žaluje v tejto záležitosti!' A ked tak postupuje pozemský sudca, potom tak celkom iste postupuje Pán Boh!"

Nemyslíte, že ste obžalovaní před Bohom? Nemyslíte, že potřebujete odpustenie hriechov? Nemyslíte, že ste hriešni? Ach, skoncujte so svojou neuvěřitelnou samospravodlivostou a hladajte Pána, ktorý umřel za váš hriech na kříži a na vašom mieste zaplatil, prijmite Ho, priznajte Mu svoje hriechy a povedzte Mu: "Pane, Tebe odovzdávam seba i všetky svoje neprávosti! Prosím Ta o Tvoje milosrdenstvo! Očist ma svojou krvou!"

3. Urobte rozhodujúci krok!

K tomu vám radšej zase rozpoviem jednu příhodu, ktorá ozřejmí, na čo myslím.

Bolo to na začiatku fašistickej říše, ked som mal zase raz do činenia s vysokým "nosičom lamiet". Lametami nazývali mladí Iudia tie pliešky zo zlata a striebra, čo fašistickí velikáni nosili na svojich uniformách - ako pávy. Trasúc sa a s malou dušičkou som šiel k tomu chlapovi, pretože farári v tej době nič neznamenali. Na moje prekvapenie ma však tento chlap nevyhodil, ale ma dokonca priatelsky vy počul. Ked sme skončili, hovořím mu: "Počujte! Zriedka sa mi stalo, žeby niekto ako vy so mnou zaobchádzal tak milo. Chcem sa vám za to podakovat! A preto, že ste boli ku mne taký milý, chcem vás niečím verkým obdarovat. Chcem vám oznámit svoje posolstvo: "Tak velmi miloval Boh tento svět, že svojho jednorodeného Syna dal, aby všetci tí, čo v Něho veria, nezahynuli, ale mali věčný život." Nato sa on na mňa pozrie a hovoří: "Už mi nemusíte dalej nič hovořit. Moji rodičia sú pobožní, veriaci Iudia. Vaše posolstvo poznám z detstva. Ale..." Položil na stol velký biely hárok papiera, zobral ceruzku, urobil uprostřed bieleho papiera velkú čiaru apokračoval: "Pozritesa, pán farár, viem všetko a viem, že keby som to chcel mať, musel by som prekročiť takúto hranicu, akú som tu nakreslil, musel by som urobit krok cez čiaru. Stojím tesne" - a přitom ukázal vedla čiary - "na hranici, ale musel by som sa odvážit urobit' ten rozhodujúci krok cez hranicu!" A potom povedal trošku v rozpakoch: "To mi ale nedovoluje moje spoločenské postavenie!" A tak som odišiel velmi zarmútený. Dávno už je mrtvy. Jeho spoločenské postavenie ho vo věčnosti nezachránil Ale pochopil: "Ked sa chcem dostat do královstva Božieho, musím urobit krok cez hranicu."

Máte k tomu odvahu? O, to sa vyplatí! Ježiš vás očakáva s otvoreným náručím! Urobte ten rozhodujúci krok cez hranicu - do otvoreného náručia Ježišovho!

4. Skoncujte s jasné vědomými hriechmi!

Poznám člověka, ktorý žije v smilstve. Zastavil som ho a povedal mu: "Žijete v cudzoložstve! Spdsobujete svojej manželkeneštástie! Dostanete sado pekla!" Natomiodpovedá: "Nezmysel! Chcem vám to vysvětlit: Moja manželka mi nerozumie ..." Potom mi vyrozprával velký příběh, přitom vedel presne: "Je to hriech, čo robím!" Sú Iudia, ktorí žijú rozvadění a hovoria: "Ten druhý to začal!" Vlastně existujú iba hádky, ktoré začal ten druhý. Nikto odjakživa nezačal ten spor sám, však? Vždy to začali iba tí druhí. Ja vám však chcem povedaf: V Božích očiach sú hádky tolko ako vražda! Prečo s tým neskoncujete? "Čo mám robif?"pýtate sa. Chcem vám to povedaf: Skoncujte so svojimi vědomými hriechmi.

Kiež by ste sa niekedy vo svojom živote pozastavili a pýtali: "Čo v mojom živote nie je v poriadku? S čím by som vlastně teraz mal skoncovat?" Určité to budete celkom presne vedieť! Myslíte si, že Ježiš bude k vám milostivý, kedchcete dalej vědomě hřešit? V Biblii je napísané: "Obráfte sa!" Mámotratný syn zanechal svoj starý život. Vy móžete před Ježiša predstúpif takí, akí ste: hriešni a neveriaci. Ale potom musíte skoncovat s tými vecami, ktoré vás vedu do záhuby, o ktorých presne viete, že sú hriešne!

V množstve listov, ktoré dennodenně dostávám, sa sústavne vysky tujú případy, že sa Iudia rozčulujú a hovoria: "To je příliš tvrdé, čo hovoříte! To a to nie je hriešne" Často uvádzajú také věci, ktoré som vóbec nepovedal. Přitom cítim, ako sa naše svedomie búri proti Ježišovmu panstvu v našom živote. Uznaj te, že nemóžete nadobudnúť živu vieru a v nej obstát, ked sa neosmelíte odovzdať svoj život Ježíšovi tak, aby ste skoncovali s tým, s čím sa skoncovat musí. Zbavte sa svojich vědomých hriechov!

5. Hovořte s Bohom!

Viete sa modlit? Možno viete odrecitovat veršík, ale modlit sa? Viete, niektorí Iudia majú takú představu o modlení, že mi vlasy, - tie, čo nemám, - dupkom stoja. Nedávno som bol v jednej rodině. Matka hovoří"Ano, aj my sme kresťania. Pod sem, Klárika!" A matka vyzve svoju 4-ročnú dcérku: "Vieš sa už tak pekne modlit, tak sa pomodli tu pánu farářovi!" Dieta sa začalo modlit. Ja som ho rýchlo přerušil: "Zastav! Nie: "Pomodli sa tuto pánu farářovi!" Pre všetko na svete, prosím nie!"To predsa nie je modlenie! Modlit sa znamená - hovořit' so živým Bohom, ktorý je v Ježíšovi, Jemu sa so všetkým zveriť. Už ste sa niekedy takto modlili?

Člověk menom Robinson, anglický biskup, napísal hroznu knihu: "Boh je inakší". V nej píše, že modemý člověk sa už nevie modlit. To si ostatně tiež myslím. Ale to nehovoří proti modlitbě, ale proti modemému člověku! Nemyslíte? Tento biskup chce preto celé křesťanstvo změnit, pretože modemý člověk sa už nevie modlit. Tu by som skór odporúčal: Nech sa moderní Iudia radšej znovu naučia modlit!

Odvážte sa niekedy jednoducho modlit! A ked poviete iba: "Pane, pomož mi Ta nájsf!" Alebo: "Pane, zachráň aj mňa!" Alebo: "Pane, přived ma k právej viere!" Alebo: "Pane, odpusť mi moje hriechy!" Len už niekedy začnite! Nie, hned sa nedokážete veíkolepo modlit. Faráři sa možno modlia velkolepo - s knihou v ruke, z ktorej čítajú. Ale to ani nie je potřebné, aby sme sa modlili velkolepo, len ked vóbec začneme hovořit so živým Bohom. Len už niekedy začnite, potom sa modlit naučíte!

Viete: Veriť, to je vztah "ja a tyó medzi Pánom a mnou. A tu sa třeba rozprávať, však? To sa ja rozprávam s Ním a On so mnou! A tým sa dostávám k mójmu dalšiemu bodu.

6. Čítajte Bibliu!

Ako hovoří Boh s Iudmi? Cez Bibliu! Preto musíte bezpodmienečne začat čítat' Bibliu! Myslíte si: "Bibliu predsa už dnes nikto nečita!".

Ano, žial! Raz niekto povedal: Evanjelici spievajú vždy na pamiatku reformácie Lutherovu pieseň "Hrad přepevný". Tu stojí na konci: "Slovo ostane stát!" (v póvodnom nemeckom texte). A tak ho kresfania nechajú "stát" na polici bez toho, aby ho brali do ruky a myslia si přitom: "Tam stojí dobré a správné!" Ale takto to Luther nemyslel!

Často mi Iudiahovoria, ked ichnavštevujem: "Ano, pán pastor, máme dokonca starú Bibliu od našej prababičky z roku 1722!" Potom privlečú taký kus nábytku, čo určité nikto nečita. Pri všetkej úctě k starým Bibliám vám odporúčam: Kúpte si raz malú "Novů zmluvu"! Dostat také, ktoré sú menšie než moja ruka. Dostat roztomilé vydania Novej zmluvy. Také modemé vydanie si niekedy kúpte!

Potom si stanovte každý deň určitý čas, ked ju budete čítat. Třeba tomu jednoducho načúvať! Tu k vám totiž hovoří Ježiš!

Možno natrafíte na miesta, ktorým vóbec nerozumiete. Pokojneichpreskočteapokračujte.Vždy to zvyknem vysvětlovat' mojim chlapcom takto: Raz mi rozprával jeden farmář z Brazílie, že ked sa dostal na druhů stranu oceánu, dostal kúsok zeme. Ked si ho obzrel, zistil, že je to vlastně kus pralesa. Vyrúbal stromy a odstránil pne a kamene. Jednéhodňabolsprácou tak daleko, že mohol zapriahnuť dva voly a po prvý raz orat'. Ked zoral pódu na tri kroky, pluh sa mu na niečom zastavil. Čo urobil? Odišiel domov po dynamit a vyhodil skálu spolu s pluhom a volami do vzduchu? Nie! Obišiel skálu a oral dalej. Ked konečne skončil, vyzeralo to celé dost úboho. Ale niečo už zasial a zozbieral i nejakú tú úrodu. Ked oral druhý rok, bolo to už o niečo lepšie. Znovu vykopal a odstránil nějaké pne a kamene. Bolo to už ovela lepšie. A na třetí raz to šlo už zase hladšie.

Takto musíte čítat aj Bibliu! Len s tým začnite! A ked niečomu nerozumiete, tak to přeskočte! Len čítajte dalej! Zrazu sa dostanete k slovám - hned v prvej kapitole Novej zmluvy -kde stojí: "Ježiš zachrání svoj lud od jeho hriechov." Poviete: "Tomu rozumiem! To je určené pre mňa!" Tak prehovorí k vám Boh cez Bibliu! Nájdite si každý deň čas pre Božie slovo! Přitom Ho poproste: "Pane, daj mi světlo! Daj, aby som Tvojim slovám porozuměl! Osvieť moje srdce, mój rozum a moju dušu!"

A ešte niečo: Nenechajte si Bibliu nikým znechutit! Biblia je velkolepá kniha. Ano,nietaktuálnejšej avzrušujúcejšej knihy, ako je Biblia.

Ako mladý voják v čase prvej světověj vojny som raz bol pri Verdune na stráži. Bol večer. Začínalo sa stmievaf. Sedel som na kraji jednej priepasti. Ešte predtým, než sa úplné zotmelo, som zrazu spozoroval, ako sa cez jeden lesný priesek predierala nepriatelská polná kuchyňa. Nikdy by sme si neboli pomysleli, že sa tadial dá vóbec prejst. Ale táto polná kuchyňa, ktorá nevyčkala úplné zotmenie, nám prezradila cestu knepriatelským stanoviskám. Ked tadial ide polná kuchyňa, určité budú cez tento priesek prechádzať do nepriatelského tábora i posily pěchoty a muničné kolóny! Tuje teda cesta, ktorou pripochoduje nepriatel! Co sme urobili? Pomysleli sme si azda: "Túto cestu třeba ušetřit a neostrelovať!" Právě naopak. Celú noc sme ju držali pod palbou!

Biblia je tou cestou, cestou Božích doplňujúcich zaopatřovacích a střelných zásob pre kresfanov! A taký prefíkaný je aj diabol, že túto cestu má pod ustavičnou palbou. Takto ostřeluje aj Bibliu. Aj ten najhlúpejší chlapec hovoří: "Pha, taká kniha!" Aj najmúdrejší profesoři dokazujú, že Biblia je len ludským výtvorom. Chápete? Tu sú si zajedno: Palba na Bibliu!

Ale ked chcete byť Božím dieťaťom a dosiahnuf spasenie, potom týmto veciam nevenujte pozornost. Nedajte si preto Bibliu znechutit! Biblia dokazuje, že bola napísaná Iudmi naplněnými a osvietenými Duchom Svátým. A ked ju budete čítat, skoro zbadáte, že je v nej iný - Boží Duch.

Niekto sa mi raz sťažoval: "Pre mňa je Božie slovo mrtvé. Rád by som chcel byť spasený, ale Jeho slovo mi nič nehovoří." Nato som odpovedal: "Poproste Pána Boha o Ducha Svátého. Ked to musí byť, proste každý deň po dobu jedného štvrťroka: 'Pane, obdaruj ma Duchom Svátým, aby som Tvojmu slovu porozuměl a stal sa veriacim človekom!'" Verte mi, Pán Boh vám určité odpovie!

Nakoniec vám chcem povedat ešte toto:

7. Načúvajte slovu Božiemu!

Chodte predovšetkým tam, kde si móžete vypočuťjasné slovo Božie! Súdnesaj kazateInice,zktorýchsakáže"zriedené" evanjelium. Tam by som nešiel. Na limonádu nemám chuť, ale musí to byť víno radosti evanjelia! To už spoznáte, či sa vám zvěstuje radostné posolstvo alebo nie. Všade sú faráři, kazatelia a ludia, ktorí dokážu zvěstovat evanjelium. Ale vy načúvajte Božiemu slovu. Pridržiavajte sa tých, ktorí ho chcú počúvať za všetkých okolností. Nedávno mi niekto povedal: "Viete, ja som individualista!" Nato móžem iba odpovedať: "Nikdy nebudete skutočným veriacim, ked sa nebudete střetávat s ostatnými kresťanmi, ked nepojdete tam, kde sa zvěstuje slovo Božie!"

K tomu by som vám chcel nakoniec vyrozprávať jeden příběh o jednej starej žene, s ktorou som sa zoznámil. Jeden mladý muž mi raz povedal: "Nerozprávajte predsa příhody o starej žene!" To však bol len názor mladého člověka. Tá stará žena zohrala v mojom živote velkú úlohu. Stretol som sa postupné s troma inžiniermi, ktorí jej prostredníctvom přijali vieru v Ježiša Krista. Spoznal som, že z tejto ženy vyvierala veíká sila, preto som ju navštívil. Bola to vdova po baníkovi. Potěšila sa, ked som ju navštívil a vy rozprávala mi, ako ona přijala vieru.

Bývala v předměstí nazvanom Stoppenberg, ktoré sa dnes už spojilo s mestom Essen. Jedného dňa sa z novin dozvěděla, že v kostole sv. Pavla budu uvedení dvaja noví faráři. Povedala svojim kamarátkam: "To je v Essene vždy velká událost. Podte sa tam pozrief!" A tak potom putovali cez polia smerom k městu. Ku kostolu to bola dlhá cesta. Ked došli, bol už obrovský kostol sv.Pavla přeplněný. Postavili sa vzadu. Vtom uviedli farára menom Julius Dammann, ktorý velmi zapósobil na veriacich v Essene. Zena rozprávaladalej: "Július Dammann vystúpil na kazatelnicu po prvý raz a čítal: 'Lebo tak miloval Boh svět, že svojho jednorodeného Syna dal, aby každý, kto verí v Něho, nezahynul, ale mal věčný život.' Potom sa předklonil a povedal: 'Ziadneho z tých stotisíc slov Biblie sa natolko nebojím, ako slova zahynut. Na veky móže zahynut, kto sa vzdá Boha. To je peklo!' Ako mladé dievča som stála úplné vzadu v tomto velkom kostole. Od tohto okamihu som už nič iného nepočula. Zasiahlo ma to ako blesk. 'Ja tiež musím zahynúť! Nemám pokoj v Bohu! Neboli mi odpuštěné moje hriechy! Nie som dieťaťom Božím! Som stratená!' Šla som domov ako vo sne. Po troch dňoch sa ma otec spýtal: 'Si chorá?'"Snažila sa to rodičom vysvětlit. Oni však povedali: "Máš nějaké muchy! Máš choré nervy!" Nikomu nevedela objasnit svoju smrtelnú úzkost zo slov: "Som stratená." Prajem vám všetko dobré - a predsa, ba právě preto vám prajem, aby ste spoznali skutočnosf Ducha Svátého a šlová: "Som stratený". Potom rozprávala dalej: "Štyri týždne som takto blúdila ako zmyslov zbavená. A potom čítám: 'Farář Dammann bude zase kázat.' Znovu meriam cestu z domu do města. Celou cestou som sa modlila. Přišla mi na um iba jedna modlitba, část piesne: "Len jedno, Pane, jediné, daj mi spoznaf úprimne, všetko iné ako zdá sa, jarmom fažkým pre mňa je."To sa modlila celou cestou. Potom dojde do kostola. Farář Dammann právě káže. Všetko je přeplněné. Znovu sa jej neujde miesta a musí stát vzadu. Potom sa znovu modlí: "Len jedno, Pane, jediné, daj mi spoznať úprimne!" Otvorí spevník a vyhladá označenú pieseň. S překvapením zistí, že je to právě táto pieseň. Pomyslí si:"Ked všetci modliac sa spievajú túto pieseň, potom sa musí volačo stať!" Potom vystúpi farár

Dammann na kazatelnicu a čita evanjelium Svátého Jána: "Ježiš hovoří: Ja som tie dveře. Ked vojde niekto cezo mňa, bude zachráněný. Amen." Dalej rozprávala: "Teraz som bola druhý raz v kostole a znovu som nepočula nič viac ako tie šlová, lebo v tomto okamihu bolo všetko jasné: 'ježiš, ktorý vstal z mrtvých, je bránou do života! 'Ja som do nej vkročila. Z kázně som nič viac nepočula, ale úplné mi to stačilo. Vstúpila som do života!"

Často zvyknem rozprávať tento příběh, ked stretnem Iudí, ktorí mi hovoria: "Nie, ja nechodím do kostola! Neznášam ten vzduch. Radšej idem do zeleného lesa, kde spievajú vtáčiky a šumia stromy ..." Potom odpovedám: "Tá žena by nikdy nepoznala živu vieru, keby si nebola vypočula slovo Božie!"

Čo máme vlastně robit? Skoncujte s vašou plytkou neverou, skoncujte s vašou neuvěřitelnou samospravodlivosťou! Urobte rozhodujúci krok! Zbavte sasvojich vědomých hriechov! Hovořte s Pánom Bohom! Čítajte Bibliu! Pravidelné počúvajte slovo Božie!

Mal som odpovedať na otázku: "Čo máme vlastně robit?" a dal som vám dóležité odpovede. Ale pre mňa je velmi dóležité povedaf vám na koniec niekorkými slovami to najdóležitejšie:

V zásadě nie je rozhodujúce, čo robíme my, i ked aj to je dóležité. Rozhodujúce je, čo Boh pre nás urobil -prostredníctvom Ježiša! To je to radostné posolstvo, ktoré vám chcem zvěstovat: "Ježiš urobil pre nás všetko! Prišiel k nám, umřel za nás, vstal z mtřvychzanás,sedína pravici Božej kvóli nám, On je tým dobrým pastierom, ktorý robí pre svoje ovečky všetko." Žalmista svědčí v 23. žalme: "Hospodin je mojím pastierom, nebudem mat nedostatku ..." Potom vymenúva, ako nekonečne vela robí preňho dobrý pastier. Prial by som si, aby ste aj vy mohli povedaf: "Hospodin je mojím pastierom!"

Prečo Boh O

mlet:

Vo svete sa stávajú strašné věci. Išiel som - myslím, že to bolo na jar roku 1937 - v Essene cez ulicu, ked som stretol 16-ročného vystrašeného mladíka. Pretože som ho poznal zo svojej práce s mládežou, opýtal som sa ho: "Čo je s tebou?" A on mi na to odpovedal: "Odvliekli ma do nemocnice a tam ma sterilizovali, pretože moja matka bola Židovka. A ked som prišiel domov, boli už moji rodičia preč." Už ich nikdy viac nevidel. Otec bol uváznený. Matka sa dostala do Auschwitzu do koncentračného tábora! Mladíkovi som len pomohol dostat sa do Holandska. Odhal sa potom dostal dalej, až do Ameriky. Ale nikdy nemóžem zabudnúťna obraz tohoto vyděšeného mladíka: "Odvliekli ma do nemocnice a tam ma sterilizovali, pretože moja matka bola Židovka. A ked som prišiel domov, moji rodičia už boli preč." No, a takýchto prípadov bolo na milióny! A preto sa mnohým Iudom vnucuje otázka: "A Boh?" - "Kde je teda Boh?" - "Nemá k tomu Boh čo povedaf?" "Prečo Boh mlčí?"

V Kolíne nad Rýnom vrazil nějaký pomatenec s pla-meňometom do ludovej školy: Usmrtil tam dvanásf malých dětí! Znovu sa tu do mysle tlačia otázky: "A Boh?" - "Prečo Boh mlčí?"

Alebo si spomínam na jednu mladú pani, ktorá mala rakovinu. Pomaly, v ťažkom utrpení zomrela a zanechala svoje děti. Kto to pri nej přežíval, ten sa tiež musel pýtat: "A Boh?" "Kde je tu Boh?" - "Prečo Boh mlčí?"

Je vela Iudí, ktorí by teraz mohli vyrozprávat svoje příběhy a nakoniec sa pýtat: "A Boh?" - "Kde bol Boh?" - "Prečo Boh mlčí?"

Náš milý nemecký básník Friedrich Schillernapísal báseň o radosti a v nej šlová: "Radost, radost, krásna iskrabohov, dcéra zElýzia..." A v nej je i verš: "Bratia, hoře, nad hviezdami milý Otec má tam stany." No, člověk dneška je v pokušení hovořit: "Bratia, hoře nad hviezdami žiaden Otec nemá stany!"

Komu sa niečo také ťažké stane, tomu sa prirodzene vnucujú otázky: "Kde je Boh?" - "Prečo to Boh dopustil?" -"A prečo Boh mlčí na všetky tie strašné věci?" Taký člověk sa potom Iahko dostane k bodu, ked sa ho zmocní aj nebezpečná myšlienka: "Možno predsa len niet nijakého Boha?! Možno je to nebo naozaj prázdné?! Či tenateizmus predsa lennemá pravdu?"

Moji milí priatelia, komu prídu na um takéto myšlienky, ten sa musí zhrozit. Lebo keby bolo pravdou, že nijakého Boha niet, bolo by to strašné. Potom by sme my Iudia - my beštie! - boli ponechaní na seba. Potom by sme boli ako stratené děti, ktoré už nevedia nájsf cestu domov. Niet Boha?! O, to by bolo ukrutné! Ked mi niekto z Iudí povie: "Ja som ateista!", tak potom mu poviem: "Nemáte ani tušenia o tom, čo tým hovoříte! Nad námi nič! Sme opuštění!" "Sme tu sami medzi sebou!" Nič nie je strašnejšie pre člověka, ako člověk, však? Rimania mali príslovie: "Homo homini lupus." To znamená - "člověk je člověku vlkom" - hrozné!

Nemóžem ani vyslovit, kolkokrát som ako farář počul tuto vetu: "Ako to móže Boh dopustit? Prečo Boh ku tomu všetkému mlčí?"A pretože sa ma Iudia často takto vypytovali, chcel by som na to teraz odpovedat.

Ale už vopred musím povedať: Nie som nijakým tajným Božím tajomníkom. Boh mi nezveril svoje tajné plány, ani mi ich nenadiktoval. Rozumiete? Je to už aj samo o sebe trochu hlúpe pýtat' sa tak, ako keby sme mohli rozumief Bohu. Boh, ktorému by som mohol rozumief, by bol nanajvýš nějakým dekanom alebo superintendentom. Tým by som ešte mohol porozumieť. Ale to by užnemohol byt nijaký Boh, ktorému by som ja vedel dobré a správné rozumief. Ved Boh v Biblii hovoří: "Moje myšlienky nie sú vašimi myšlienkami, ani moje cesty nie sú vašimi cestami." To je skutočne jasné.

Získal som však už nějaké poznatky z Biblie a chcel by som, ak to budem vedieť, odpovedaf na otázku: "Prečo Boh

mlčí."

1. Od základu falošne postavená otázka

Hned na začiatku by som chcel povedaf: Otázka: "Prečo Boh mlčí?" je nesprávné postavená. Tá je totiž postavená tak, ako keby tu bola súdna sieň: Na súdnej stolici sedí pani Schultzová alebo pán farář Busch. A na lavici obžalovaných sedí Boh. A potom hovoříme: "Obžalovaný Bože, ako móžeš toto všetko dopustit? Prečo mlčíš?" Chcel by som vám to povedaf úplné zrozumitelne: Takého boha, ktorý by nás nechal sedief na súdnej stolici a ktorý by sám sedel na lavici obžalovaných, takého boha niet!

Památám sa na jednu vzrušujúcu scénu, ked som bol ešte celkom mladým farárom. Ako 27-ročný som prišiel do Essenu právě v čase, ked tam vypukol štrajk baníkov, ktorý vtedy velmi rozrušil Iudí. V tom čase som jedného dňa kráčal okolo velkého námestia. A tam stál na debničke od mýdla nějaký muž, mohutné řečnil a hučal do okolostojacich Iudí. Hovořil o hladujúcich defoch, o nespravodlivých mzdách a nezaměstnanosti. A ked ma zrazu zbadal, spoznal ma a hned na mňa skríkol: "Aha, ved tu právě ide farárisko! Podže sem!" Nuž, také priatelské pozvanie váčšinou neodmietnem. Idem teda k tomuto zástupu. Muži mi robia miesto, aby som sa mohol dostaf až k řečníkovi. Stálo tam okolo mňa asi tak 100 baníkov. Cítil som sa trochu čudne a nedobře. Na takéto situácie ma na univerzitě nepřipravovali. A potom sa ten řečník pustil do mňa: "Počuj, farárisko! Ked je nějaký Boh - čo neviem, ale hádám aj nějaký móže byť - tak ked zomriem, chcem před něho predstúpiť a povedaf mu" (a začal kričať): "Prečo si dopustil, aby na bojiskách trhalo Iudí na kusy?! Prečo si dopustil, aby niektoré děti hladovali a iné aby plýtvali potravinami, pretože ich majú nadbytok?! Prečo si dopustil, aby Iudia biedne skapínali na rakovinu?! Prečo? Prečo?' A potom Mu poviem: Ty, Bože, odstúp! Preč s Tebou! Vypadni!'" Takto kričal tento muž. A potom som aj ja kričal: "Celkom správné! Preč s týmto bohom! Preč s týmto bohom!" A zrazu všetko stíchlo. Řečník vystrúhal začudovanú tvář a povedal: "Moment! Ved vy ste predsa farář! Preto nemóžete kričaf: 'Preč s týmto bohom!'"A ja som mu na to odpovedal: "Počuj! Taký boh, před ktorého by si ty takto predstúpil, na ktorého by si si takto mohol otváraf svoje ústa, ktorého možno takto předvolat k zodpovědnosti - že ty stojíš před ním ako sudca a onje tvojím obžalovaným - ten je iba v ťvojej fantázii. Preto i ja móžem povedať: 'Preč s týmto bohom!' Preč s týmto hlúpym bohom, ktorého si naša doba sama vy tvořila, ktorého móžeme žalovat a odstrkovat preč od seba - a zase pozvat spát podlá potřeby! Taký boh neexistuje. Ale ja ti niečo poviem: Je celkom iný a skutočný Boh. Před Toho raz predstúpiš ako obžalovaný, a před Ním si nebudeš moct ani len ústa otvoriť, lebo On sa bude pýtat teba: 'Prečo si Ma nectil? Prečo si Ma nevzýval? Prečo si žil v nečistotě, v hriechu? Prečo si klamal? Prečo si nenáviděl? Prečo si sa vadil? Prečo si ...?'Tak sa fa bude pýtat. A vtedy ti tvoje šlová zostanú trčať v hrdle! Potom sa na tisíc otázok ani jedným slovom neopovážíš odpovedaf! Niet takého Boha, ktorému by sme my mohli povedaf: 'Preč s Tebou!' Ale je tu svátý, živý, skutočný Boh, ktorý mnohým spomedzi nás bude musiet povedaf: 'Preč s tebou!'"

Chcel by som vám tiež povedat: Ked dnes počujete Iudí, ktorí vyčítajú Pánu Bohu: "Ako móže Boh toto všetko dopustit? A prečo Boh na toto všetko mlčí?", tak im povedzte: "To by bol len nějaký hlúpy, vymyšlený boh, ktorého by sme my mohli obžalovávať. Aleje tu len jeden svátý Boh, ktorý nás obžalúva, a to vás i mňa!"Zachovali ste Božie prikázania? Alebo ako si to představujete?! Boh berie svoje prikázania vážné! My sme obžalovaní a nie Boh!

To je to prvé, čo som vám musel úplné jasné povedaf: To celé - ako je tá otázka postavená, je od základu nesprávné.

A teraz to druhé:

2. Mlčanie svátého Boha je jeho súdom

Prečo Boh mlčí?" Pozrite: Áno, Boh často mlčí. Ale toto Božie mlčanie je strašným súdom nad námi!

Som přesvědčený, že je aj peklo. Ale nie také, aké sa nám ukazuje na mnohých obrazoch, že ten diabol tam praží duše alebo podobné hlúposti. Ale verím, že už to bude peklom, ked Boh už nebude mať ludom viac čo povedať. A potom už budu mócť na Něho volat, modlit sa k Němu, móžu kričať - On im už viac nič neodpovie! Ruský spisovatel Dostojevskij raz povedal: "Peklo je miestom, kam Boh už nikdy viac nenazrie" - tam sme už raz a navždy odlúčení od Něho, tam sme Bohom skutočne opuštění. Ano, mlčanie Božie je Jeho súdom. A pozrite: Takto začína peklo už tu, ked Boh mlčí.

Chcel by som vám k tomu vyrozprávať jeden příběh z Biblie: Boli dve mestá: Sodoma a Gomora. Boli kultúme vyspělé s najjemnejšou civilizáciou. Boha tam nepopierali. Iste tam bolo aj niekolko farárov, takí chudáci. Ale Iudia tam jednoducho nebrali Boha vážné. Možno ešte pri sobášoch a pohreboch milého Pána Boha trochu obťažovali, ale vo všeobecnosti sa o Něho velmi nestarali. Šliapali tam po všetkých Jeho prikázaniach. V Sodomě býval zbožný muž menom Lót. Ten ich občas napomínal: "Takto s Pánom Bohom zaobchádzat nemóžete! Nemýlte sa, Boha nemožno vysmievaf! Čo člověk rozsieva, to bude aj žat!" "Ach", odpovedali mu, "nerozprávaj hlúposti! Ved nie si farár! Přestaň nám hovořit také nezmysly: 'Čo člověk rozsieva, to bude aj žat!'" A potom jedného dňa ráno na svítaní - Boh ešte predtým vyviedol Lóta z města - nechal Boh na tieto mestá pršat z neba oheň a síru. Aké to je, to sme už zažili aj my vo vojně pri bombardovaní. Ale Boh to dokáže aj bez lietadiel. Viem si představit, ako tam Iudia vyskakovali zo svojich postelí a kričali: "Do pivnice!" A Iudia sa rútia do pivnic. Ale za chvílu je aj v tých pivniciach horúčava ako v pekárenskej peci. Nedá sa v nich vydržať. Nové heslo: "Musíme von!" A Iudia sa ženú von. Ale vonku všade prší oheň a síra. Ludia sú celkom bezradní. Von ísť nemóžu a v pivniciach sa priamo dusia. Tak nám to rozpráva Biblia. A tu si predstavujem - čo

Biblia nehovoří ako sa tu zhromaždil zástup Iudí: elegantná mladá pani, pre ktorú bol Boh len dobrým starým mužom, starší pán, ktorý dokázal rozoznať každú značku červeného vína podlá chuti - ani on nemal nič proti milému Pánu Bohu, len mu bol úplné lahostajný. Také typy Iudí tu boli spolu po pivniciach: milí a poriadni Iudia, dobří občania, ktorí riadne platili dané. Všetci mali svoje temné tajomstvá - aké má i dnes každý člověk. Ale v pivnici je stále váčšia horúčava. Chcú vyjsť von, ale nemóžu,lebo všade dookola zúri skaza. A vtedy sa ich zmocní hróza. A zrazu ten tučný pán hovoří: "Ludia, ten Lót mal predsa len pravdu: Boh skutočné žije!" A tá mladá pani hovoří: "Tak už nám pomóže len jedno: mali by sme sa modlit! Ale kto sa vie modlit'?!" A tu sa začnu dvíhať ruky (v starověku sa modlili so zdvihnutými rukami), ktoré sa dovtedy nikdy k modlitbám nedvíhali. A začne to: "Pane, zmiluj sa predsa! My sme zhřešili! Znevažovali sme ta! Ale přestaň predsa! Ved Ty si predsa ten milý Pán Boh, Ty si predsa milostivý! Pane, zmiluj sa predsa nad námi!" A - je ticho! Počuťiba zavýjanie a praskanie ohňa. Potom tie zdvihnuté ruky klesajú, rozpáté ruky sa zatínajú do pastí: "Bože, prečo mlčíš?!" A zase je ticho. Počuf iba hučanie ohňa. A Iudia už teraz móžu prosit alebo zlořečit- Boh užneodpovedá.

Existuje hranica, ktorú móže člověk, město alebo národ překročit, hranica Iahostajnosti proti živému Bohu. A potom už Boh neodpovedá. Potom sa už móžu modlit alebo rúhaf a On už neodpovedá. Chápete už, že toto mlčanie nad Sodomou bolo tým najhroznejším súdom. Boh im už nemal čo povedaf! A ked pozerám na našu vlast v jej upínej Iahostajnosti voči Božej pravdě, voči Božím prikázaniam a voči Božiemu spaseniu, chytá sa ma často hróza. Možno ešte zažijete, že sa budete modlit alebo rúhať a Boh už nebude mať čo povedaf!

Raz je v Biblii povedané o Bohu: "Volal som vás, -a neodpovedali ste." A ty, človeče, prečo mlčíš, ked fa Boh volá?

Teda: Božie mlčanie je tým najstrašnejším súdom Božím! A to tretie, čo by som chcel povedaf:

3. Velká vzdialenost bráni tomu, aby sme počuli

Ked máme pocit, že Boh mlčí, tak to móže znamenat, že sme sa od něho privelmi vzdialili!

Nedávno ku mne prišiel jeden mladý muž a povedal mi: "Pán farář Busch, vy ma už znervózňujete! Stále hovoříte len o Bohu. Střetneme sa - a vy už znovu začínáte o Bohu. Ja Boha nepočujem, ja Boha nevidím. Kde teda Boh hovoří? Ja nič nepočujem!" Odpovedal som mu: "Mladý muž, poznáte příběh o mámotratnom synovi?" "Tak přibližné", odpovedal mi. "Tak přibližné - toje málo. Vyrozprávam vám příběh, ktorý rozprával sám Ježiš. Bol raz jeden bohatý statkář, ktorý mal dvoch synov. Jeden bol trochu Iahkomyselný. Bolo mu doma pri těsno, otupno. Jednoducho mu to doma nevyhovovalo. Jedného dňa sa obrátí na svojho otca: 'Starý, daj mi moje dedičstvo a hned mi ho vyplať, chcem íst do světa!' Otec mu vyplatil jeho dedičský podiel, a syn odišiel daleko do světa. Dalej sa o ňom hovoří: Prehýril svoj majetok. Viete si to představit, vo velkomestách je možné svoje peniaze nádheme utratit A právě vtedy tam nastal hlad i nezaměstnanost. Syn sa beznádejne spustil a skončil ako pastier sviň. U Izraelcov považujú svine za nečisté. Pre Izraelca to bolo to najhoršie, čo ho mohlo postihnut - stát sa pastíerom sviň. Pretože tam však panoval hlad, bol šťastný, že si mohol aspoň niečo ukradnut zo žlabu ošípaných a najesť sa. Tam už hlas svojho otca nemohol počuf. Bol od něho jednoducho pridaleko. A tak si ten mámotratný syn mohol povedať: 'Ja už nepočujem hlas svojho otca.'Samozřejmé! Nepočul ho!" - Dovolte mi, aby som tu niečo vsunul a vymyslel si příběh, ktorý v Biblii nie je: Tak tu sedí ten utečenec pri svojich sviniach. Má prázdné brucho. A tu začne žalovat na svojho otca: "Ako to len móže mój otec dopustit, aby som sa mal tak úboho!" A takým sa mi vidí i dnešný svět: Opustil Boha, postihla ho ukrutná bieda - a on křičí: "Ako móže Boh toto všetko dopustit?! Prečo Boh mlčí?!" Ale Ježiš tento příběh mámotratného syna vyrozprával inak: V jeho živote nadišla hodina, ked vstúpil do seba: "Ved ja som blázon! U mójhootcajehojnosfchleba-ajatuhyniemhladom. Vstáném a vrátim sa k svojmu otcovi a poviem mu: 'Otče, zhřešil som.'" 1 vstal a vrátil sa! Ked ho zbadal jeho otec, už zdaleka mu bežal v ústrety. A jeho mámotratný syn mu povedal: "Otče, zhřešil som!" A vtedy ho otec objal a volá: "Přineste to najlepšie rúcho a dajte mu prsteň na ruku, aj obuv na jeho nohy!" Zrazu už počuje hlas svojho otca. "Ak nepočujete Boží hlas, tak ste od něho pridaleko! Musíte sa obrátit, to viete celkom presne!", odpovedal som tomu mladému mužovi.

Ludia móžu byť od Boha velmi daleko, áno, dokonca sa móžu dostat, obrazné povedané, až ku sviniam. Ja som si v čase svojej najváčšej bezbožnosti ako poručík v prvej světověj vojně vždy uvědomoval a myslel: "Vlastně by som sa mal obrátit!" A ešte som ani nestretol člověka, ktorý by nebol v podstatě vedel: "Ja by som sa vlastně mal obrátit!" Aj tá naj-samospravodlivejšia pani vysvětluje: "So mnou je to v poriadku!" Ale ked s ňou dlhšie hovořím, tak mi povie:"Ano,jasavlastně musím obrátit! Mám vo svojom živote mnoho hriechov. V podstatě je moje srdce celkom kamenné!"

Každý z n ás vie: "a by som sa vlastně mal obrátit!" A prečo to neurobíte? Obráfte sa! A potom aj vy budete počuť hlas svojho Otca!

Ale ešte musím uviesf i další bod k otázke: "Prečo Boh

mlčí?"

4. Musíme počuť Božie posledně slovo!

Dokážete ešte počúvať? Som už nudný? Teda, ak je to nudné, tak je to kvóli mne a nie kvóli evanjeliu. Faráři vedia urobit’ evanjelium nudným, to možno poznáte. Potom si ale čítajte Bibliu sami, bez nás.

Evanjelium berie člověku dych - verte mi! Čo by som vám teraz chcel povedať, je to najdóležitejšie: Ked máte pocit, že Boh mlčí, tak musíte počuť Božie posledně slovo! Teda - teraz vám zacitujem vetu z Biblie, ktorá je taká dlhá, že by som vám ju vlastně mal povedať dvakrát. Je napísaná v 1. kapitole epištoly

Židom: "Kým kedysi mnohokrát a rozličným spósobom hovorieval Boh otcom prostredníctvom prorokov (například Mojžiša a Jeremiáša), za týchto posledných dní nám hovořil v Synovi." Viete, kto je Syn Boží? To je Ježiš!

Ježiš! Tu som zase prisvojej témě. Tu mi bije srdcehned rýchlejšie, ked móžem hovořit o Ježíšovi. Tento Ježiš je - ako bol raz pomenovaný - Božím Slovom, ktoré sa stalo človekom: "a On, to Slovo sa stalo telom a přebývalo medzi námi!" Rozumiete tomu? Ked povieme nějaké slovo, tak to je hned preč - ako dych. Boh dal, aby sa Jeho Slovo stalo telom - a to v Ježíšovi. Ježiš je posledným Božím Slovom!

Poznáte výraz "moje posledné slovo"? Teda představte si: Chcem vám předat krávu. Nebojte sa, neurobím to! Do predajakrávsavóbecnerozumiem. Aledajmetomu, že by som vám chcel předat krávu. Kolko stojí jedna krava? Neviem. Povedzme 1 000 mariek. Vy poviete: "Dám za ňu 300 mariek, viac nie." "Ale ja by som mal za tú krávu vlastně pýtat 1 200 mariek!" vysvetlujem. Potom ponuknete400mariek. Aja poviem: "Musím za ňu mať 1100 mariek!" A tak by sme sa jednali, až kým by som přehlásil: "Teda: 800 mariek je už moje posledné slovo!" A ak nie som nějaký gašparko, tak zostanem na tom a už nič nemením. Ježiš je posledným Božím Slovom! A ked Ho nepřijmete, už vám potom Boh nemá čo povedať. Rozumiete? Ked sa ludia sťažujú: "Boh nič nehovoří! Prečo Boh mlčí?" tak im odpovedám: "Boh už vám nemá viac čo povedat, ked nechcete přijat Jeho Posledné Slovo!" Musíte přijat Ježiša! Vy Ho móžete přijat! Inak to nejde!

Často střetávám ludí, ktorí mi hovoria: "1 ja verím v milého Pána Boha. Ale Ježiš?!" Počujte: Ježiš je posledné Božie Slovo k nám, ktoré sa stalo telom! A čo to znamená, to vám musím ešte dalej vysvětlit. Preto vám musím o Ježíšovi ešte niečo povedať. Nič nerobím radšej ako to!

Okolo Ježiša je zástup ludí. A On hovoří. Zrazu sa tam niekde vzadu niečo deje. Ludia začnu čosi hovořit' a potom utékat. Ježiš preruší reč: "Čo sa deje?" Stalo sa niečo strašné. Prišiel tam nějaký malomocný člověk. Viete, čo je to malomocenstvo? Člověk už za živa hnije. Je to strašné: hnis zožiera uši, nos, ba aj pery. A toto malomocenstvo je také nákazlivé, že ešte aj dych takého člověka móže nakazit. Preto museli malomocní bývat na púšti. Nesmelichodit'medziIudí. A tu zrazu taký malomocný príde do davu Iudí! Počul o Ježíšovi, a to ho hnalo horúcou túžbou: "Chcem vidief Záchrancu!" A tak prichádza. Ten má dost miesta! Ludia len tak ustupujú! A přitom vrieskajú:" Chod preč! Ty! Vypadni!" Beru kamene a vyhrážajú sa mu. Ale on sa nedá zadržať. Viem si to tak dobré představit, ako sa mu v střede davu robí přechod, uvolněný zděšenými Iudmi. A tou vzniknutou uličkou ide ten malomocný dopředu, až kým nezastane před Ježišom. Nie, on před Ježišom nestojí, ale klesá před Ním do prachu a tam vypláče celu svoju biedu Spasitelovi: "Mój život je úplné zbabraný, zničený! Pane Ježišu, ak chceš, móžeš ma očistit. Pomož mi!" Ach, viete, ten znivočený obraz Boží a Spasitel, Syn Boží, sa musia střetnut! Tak to musíbyf. Naša bieda musí příst před Ježiša! Ach, prialby som vám,aby stečástsvojej "nábožnostťodhodilinabok, a priniesli svoju biedu před Ježiša. Tu leží ten malomocný před Ježišom: " Ak chceš, móžeš ma očistit!" A teraz sa stane niečo, čo pokládám za nekonečne krásné. Vedel by som si představit, že aj Ježiš ustúpil o krok před týmto tak strašné zničeným obrazom člověka a povedal: "Ano, dobré! Vstaň! Bud čistý!" Ale nie, Ježiš to tak nerobí. Naopak, On pokročí vpřed a položí svoju svátu ruku na chorů hlavu! Ludia kričia od zdesenia. "Malomocného sa predsa nesmiešdotýkaf!" A Biblia hovoří: "Ježišsaho dotkol."SpasiteIovi sa nehnusí nijaká špina! Nijaká bieda Mu nie je privelká! On položí na ňu svoju ruku! Keby som bol tým druhým Wilhelmom Buschom, tým maliarom, tak by som chcel namalovat toto: Ježišove ruky na tej zničenej a napoly rozpadnutej tváři toho malomocného. To je Ježiš, ten velký div všetkých čias! A kedje tu teraz nějaký člověk, o ktorom už nikto nechce nič vedieť, na toho Ježiš položí svoju ruku a povie: "Ja som fa vykúpil; mój si ty!" Ak je tu teraz niekto, koho trápi, že je malomocný od nečistoty a hriechu, tak Ježiš kladie na něho svoju ruku a hovoří: "Chcem! Bud čistý!"

V Ježíšovi k nám prichádza celá láska Božia do našej biedy, do nášho hriechu, do našej nečistoty, do našej choroby!

Ježiš je to Božie Slovo, ktoré sa stalo telom, ktoré sa stalo človekom. A tu Iudia hovoria: "Prečo Boh mlčí?" Či Boh dost jasné a nádheme neprehovoril? A či to neprehovoril Boh?!

A tento Ježiš je jedného dňa přibitý na kříž. Priklincovali Mu ruky i nohy. Potom bol ten kříž vztýčený. A okolo kríža -zúriaci dav. Rímski vojáci zaháňajú Iudí spát. Podte, pridajme sa k tomu davu, postavme sa aj my tam pod kříž! Hladte na toho Muža z Golgoty! Tu je "hlava ubolená, ranami pokrytá a na posměch zdobená, tňami obvitá." Hladte na Něho! Pýtajte sa Ho: "Prečo tu visíš?" A On vám odpovie: "Pretože ty si sa previnil proti Bohu. A teraz bud zaplatíš ty za svoju vinu v pekle - alebo tu zaplatím Ja za teba. Jeden zaplatit musí! Ja to chcem urobit za teba! Len uver a ver vo Mňa!"

Priatelia moji, ked som to ako mladý člověk pochopil: "Ano, to je ten velkonočný obetný Baránok, ktorý nesie hriech světa" - vtedy Ježiš vzal aj moju vinu, vtedy ma zmieril s Bohom, vtedy zaplatil za mňa výkupné, aby ma vykúpil Bohu. Vtedy som položil svoje srdce pod kříž a povedal som: "Komu inému by som sa mal vzdat, ó králů, ktorý na kříži si mřel? Tu Ti obetujem svoju krv a život, moje celé srdce Ti tu vylejem".

A potom Ježiša položili do hrobu v skále. Na hrob přivalili ťažkú kamennú platňu. Rímski vojáci strážia hrob. A zavčas rána na třetí deň sa rozjasní, ako keby v blízkosti hrobu explodovala atómová bomba, takže tí vojáci - a to boli chlapi, nijaké útlocitné panny - od strachu upadli do bezvedomia. A to posledně, čo tam viděli, bolo, ako tento Ježiš slávnevyšiel z hrobu!

Nerozprávam vám tu nějaké rozprávky. Ale hovořím k vám, pretože viem, že tento Ježiš vstal z mřtvych. Tento Ježiš, ktorý zomrel za vás, žije! Nie je tu nikto, za koho by Ježiš nebol zomrel. A tento Ježiš žije. A On vás volá - ako to "Posledně Božie Slovo"! A rozhodujúcou otázkou nášhoživotaje, či Ho přijmeme!

"Prečo Boh mlčí?" Boh však v skutočnosti vóbec nemlčí, moji milí priatelia. On hovoří! Jeho Slovo sa volá "Ježiš"! A to znamená: Láska, milost, milosrdenstvo!

Vo svojom živote som překonal strašné hodiny - vo fašistických vázeniach, aj za bombardovania počas vojny. Památám sa na jednu z tých najstrašnejších hodin. Výkřik hrózy mi ostal trčať v hrdle, ked ma počas bombardovania priviedli na jeden dvoř. Okolo mňa ležalo as i 80 mrtvol, ktoré cez deň vyhrabali z jedného zo zasypaných protileteckých krytov. Iste, podobné strašné obrazy som videi už aj v prvej světověj vojně. Ale - to bolo ešte ovela strašnejšie - tu neležali vojáci, ale staří muži, upracované ženy a děti; malé, drobné děti, na ich vychudnutých teličkách bolo vidno tú dlhú vojnu. Děti! Čo mali už tie do činenia s touto šialenou vojnou? A ked som tak stál medzi tými mnohými mrtvolami - sám v tej príšemej hroze, sám v tomto smrtelnom tichu, vtedy som kričal vo svojom srdci: "O, Bože, kdeže si? Prečo mlčíš?" A tu zrazu vyvstalo predo mnou slovo Biblie: "Tak velmi miloval Boh svět, že svojho jednorodeného Syna dal..." Boh sám musel toto slovo zvolat do mojej beznádeje. A zrazu stál predo mnou golgotský kříž, na ktorom Boh nechal vykrvácať svojho jednorodeného Syna - pre nás!

Nerozumiem Bohu. Nerozumiem, prečo Boh toho tolko dopustí. Ale ťu je žiariaca fakla, znamenie, pomník, maják Jeho večnej lásky. To je Ježišov kříž. Ved Boh "neušetřil vlastného Syna, ale ho dal za nás zavšetkých, akoby nám s Ním potom i všetko nedaroval!" Tak hovoří apoštol Pavel. A je to tak: Ked pod krížom Kristovým nájdem pokoj s Bohom, nemám už viac nijakých otázok.

Ked moje děti boli malé, nechápali ešte všetko, čo som robil, ale dóverovali mi: "Náš otec to už iste dobré urobí!" Ked pod krížom Kristovým nájdem pokoj s Bohom a stanem sa Božím diefaťom, potom už dokážem dóverovaf svojmu nebeskému Otcovi: "On všetko robí správné." A preto už nemám nijakých otázok. Všetko závisí od toho, aby ste přijali, aby ste si přivlastnili toto posledně Božie Slovo - Ježiša! Móžete ma počúvaf ešte 5 minut? Musím teraz povedaf ešte niečo, čo je velmi dóležité:

5. Božie mlčanie sa móže stať voláním

Pozrite: Člověk móže celé hodiny diskutovat' o tom, prečo Boh to alebo ono dopustí, ale tá otázka sa stane aktuálnou a akútnou, ked to postihne právě nás. Nezdá sa vám? A zo všetkých tých strašné temných chvil mójho života som našiel východisko až pod Ježíšovým krížom.

Nedávno mi jedno dievča povedalo celé zúfalé: "Nemóžem už dalej žit!" Neviem, v akej situácii právě ste, ale kvóli tým temným záležitostiam vášho života by som vám chcel povedať: Nejde o to, aby ste sa pýtali: "Prečo? Prečo? Prečo?", ale musíme sa pýtat: "Načo?" K tomu by som chcel na závěr vyrozprávaf ešte jeden příběh.

Ked som bol před niekolkými desiatkami rokov farárom v istom baníckom okrese, stalo sa tam čosi strašného. Jedného dňa som počul o nejakom robotníkovi, ktorému sa v šachtě stalo nešfastie. Na kříže mu padol kameň. A tak bol teraz úplné ochrnutý, bez akejkolveknádeje na zlepšenie. Hrozné! Navštívil som ho. Ale táto moja návštěva bola strašná, áno, bola to moja najstrašnejšia návštěva, akú som zažil. Búda bola plná jeho kamarátov. Na stole stáli flaše pálenky. Ten ochrnutý sedel vo svojom vozíčku. A ked som ta vkročil, ozval sa hlasný rev: "Ty čiemy drozd, zostaň vonku! Kde bol tvoj Boh, ked mi ten kameň padol na kříže? Prečo Boh mlčí?" A potom začal kliaf. Bolo to ako v pekle. Nezmohol som sa ani na slovo a vyšiel som von. Medzi baníkmi svojho zboru som mal niekolkých priatelov, ktorým som na najbližší večer toto všetko vyrozprával v "mužskom krúžku". A o týždeň nato, právě ked som chcel zahájit ten mój "mužský krúžok", otvorili sa s hrmotom dveře a dnu vtlačili vozíček s tým ochrnutým baníkom. Jednoducho ho tam tí moji priatelia pozvali a priviedli do nášho "mužského krúžku" Neviem, či sa ho vóbec vela pýtali, ale asi nie. A tak tu teraz sedel predo mnou. A potom som hovořil na text: "Tak velmi miloval Boh svět" - nie, aby sa nám dobré viedlo, ale aby "svojho jednorodeného Syna dal." Hovořil som o Ježíšovi, o tom poslednom Božom Slově, ktoré musíme počuť, a pokračoval som: "...aby nikto z tých, ktorí veria v Něho, nezahynul."

A tento muž počúval! Po prvý raz počul takto hovořit o Ježíšovi! A zrazu videi světlo. Chcem to celkom skrátiť. O tri mesiace sa stal vlastníctvom toho Pána Ježiša. Nemóžem vám tu všetko vyrozprávaf, ako sa pri ňom všetko obnovilo. Jeho byt, jeho domácnost přišla celkom do poriadku. Kde bolo doteraz počuť len samé kliatby, tam teraz zazněli piesne o Ježíšovi. Stra til starých priatelov, ale našiel nových. Flaše pálenky zmizli, zato teraz užnajeho stole ležala Biblia. Jeho žena i děti ožili. Ešte som ho raz navštívil, krátko před jeho smrťou. Na tuto návštěvu nemóžem zabudnut. Mal také pěkné měno: "Amsel" - Drozd. Iste mi to nebude zazlievať, že tu vyslovujem jeho měno, on už je vo věčnosti. "Amsel", spýtal som sa ho, "ako sa máš"? "Ach," odpovedal mi: "odkedy mój život patří Ježíšovi, odkedy mám odpuštěné hriechy, odkedy som diefaťom Božím, odvtedy je v mojom dome", chvílu uvažoval a potom pokračoval, "každý deň ako deň před Vianocami." Ci to nie je pekne vyjádřené od takého baníka?! A potom ešte následovalo to, na čo nikdy nezabudnem. Povedal ešte: "Busch! Ja už skoro zomriem, tak to cítim." Tykali sme si, lebo sa z nás stali dobří priatelia. "A potom vojdem bránou a budem stát před Bohom. Je mi celkom jasné: Smrťou nič nekončí. A ked tam vo věčnosti zastanem před Božím trónom, pádném před Ním a budem Mu dakovaf za to, že mi zlomil chrbticu." "Amsel", přerušil som ho zhrozene, "čo to hovoříš!" A on odpovedal: "Viem, čo hovořím. Pozři! Keby sa to nebolo stalo, keby ma bol Boh nechal tak bezbožné běhat dalej, tak by som bol vbehol priamo do pekla, do věčného zatratenia. Preto musel Boh vo svojej zachraňujúcej láske tak tvrdo zasiahnuť a ochromit mi chrbticu, aby som mohol nájsť Jeho Syna, Ježiša. Prostredníctvom Ježiša som sa stal šťastným dieťafom Božím. A preto Mu za to chcem dakovaf!" A potom ešte následovala veta, ktorá sa mi nezmaza telne vryla do památi: "Je lepšie ochrnutý patřit Ježíšovi a byt diefaťom Božím, než s oboma zdravými nohami skočit do pekla!" Na to nikdy nezabudnem, ako to povedal:"Je lepšie ochrnutý patřit Ježíšovi a byť diefaťom Božím, ako s oboma zdravými nohami skočit do pekla!" Na to som mu povedal: "Mój milý Amsel! Pozři: Boh na teba poslal niečo skutočne fažké. Spočiatku si hundral: 'Kde bol

Boh? Prečo Boh mlčí?' A teraz si pochopil, prečo to Boh na teba dopustil: On ta chcel pritiahnut k Ježíšovi, aby ta Ježiš mohol pritiahnuf k Němu!"

Vidíte: Nemáme sa pýtat’ "Prečo?", ale skór "Načo?"

A k tomu by som vám chcel povedaf: Myslím, že všetko ťažké v našom živote je tu nato, aby nás mohol Boh cez Ježiša pritiahnut ksebe! Velmi rád spievam tento verš piesne: "Tiahni ma Otče k svojmu Synovi, aby ma On zas k Tebe vzal. Tvoj Duch nech vládne v mojom srdci a riadi moje zmysly a um. Aby som vždy Tvoj pokoj mal a Tebe v srdci spieval a hrál" Želal by som si, aby ste to aj vy mohli v modlitbě spievať so mnou.

Naše právo

lásku

Tuto tému som už formuloval aj takto: "Móže byť láska hriechom?" Ide tu o otázku pohlavnosti, ktorá nás všetkých dost zaměstnává. Pristúpil by som hned k témě "Naše právo na lásku!" Rád by som vám k tomu povedal niečo vážné a dóležité.

1. Bezhraničná bieda

Najnápadnejšou skutočnosťou našej doby je, že ešte nikdy neboli Iudia takí opuštění ako dnes. Přitom sme ešte nikdy nežili tak tesne vedla seba ako v súčasnosti. A predsa -hoci sme natlačení jeden ku druhému ako sardinky, neboli sme ešte nikdy takí osamělí ako dnes.

Raz mijedenl6-ročný chlapec povedal: "Nemám nikoho!" Odpovedal som: "Netáraj nezmysly! Ved máš otca!" "Ach, ten starý!""odpovedá, "príde domov popoludní o piatej, trochu ponadáva, naje sa a zase odíde." "A tvoja matka?" "Tá je až po uši v práci, nemá sa kedy o mňa starat!" "A čo spolupracovníci?" "Sú to kolegovia, nič viac. Nemám nikoho, komu by som sa mohol vy žalovat." Povedal mi to 16-ročný chlapec! Ale také osamělé sú nielen děti. Manželky často žijú smrtelné osamělé pri svojich manželoch a naopak. Manžel ani netuší, čo přežívá jeho manželka. A manželka ani netuší, čo znepokojuje jej manžela. A toto sa potom nazýva manželstvom! A tak všetci sme len osamělými Iudmi!

Ak hovoria dnešní filozofovia o osamělosti súčasného člověka, vždy nájdu pozorné uši. Člověk doslovné volá po vyslobodení z osamělosti. A pozřite: táto tužba po vyslobodení z osamělosti sa spája s najsilnejšou mocou vášho života-s pohlavným pudom. A zrazu sa trhajú hrádze: pátnásfročný si hladá priateíku, ktorá ho vyslobodí z osamělosti. Manžel, ktorý žije so svojou ženou a je úplné sám, flirtuje so sekretářkou, aby ho možno vyslobodila z osamělosti. Mladý vysokoškolák, jeden z 11 000 alebo 20 000 študentov a v podstatě tak strašné sám, spojí sa so inou Studentkou, ktorá je právě taká osamělá ako on. Túžba po vyslobodení z osamělosti sa spája s najsilnejším pudom v živote, s pohlavným pudom, takže dnes žijeme všialenepresexualizovanomsvete. A tú to okolnost, že člověk v sexe hladá vyslobodenie z osamělosti, využívajú šikovní obchodníci, napr. filmoví producenti a spisovatelia. To znamená: Už ani jeden film bez postelnej scény! Ani jedna kniha bez rozpadu manželstva!

Ked člověk tak pozoruje túto snahu - flirtuje sa, bozkáva sa..., tak má pocit, že to všetko je jedno "dulci jubilo", jasná radost. Jedno mladé dievča mi povedalo: "Pán farár, máme proste celkom iné představy ako naši staří otcovia. Máme novů morálku, novů etiku!" Skoro sombol v pokušení úctivo zdvihnúť klobúk, keby som nějaký mal, a odpovedať: "Klobúk dolu!" Ale ked je už člověk tak dlho farárom vo velkomeste ako ja, tak už neverí velkým slovám. Viem zo skúseností, že táto "kling-klang-glória" je len fasádou, za ktorou sa skrývá nekonečná bieda. Mladí muži a mladé dievčatá, ktorí žijú v zamotaných vzfahoch, sa nevedia vyrovnat sami so sebou. Manželstvá, ktoré v neustálom pokrytectve trvajú alebo sa rozpadnu. Nekonečná bieda! Všetci vieme o tej to biede. Nehovorím o Iudoch všeobecne, ale o nás.

Před rokmi som mal podobnú přednášku v jednom malom městečku v Lipperlande - len pre mladých. Ked som vošiel do sály, myslel som si: "To je peklo!" Chlapci, dievčatá, cigaretový dym! Niekolko chlapcov právě vytahovalo flaše pálenky. Niekolko dievčatsedelochlapcomnakolenách. "Tu mám hovořit! Chlapče, chlapče!", myslel som si. Začal som potom touto větou: "V oblasti pohlavnosti vládne do neba volajúca bieda!" Akoby v tom okamihu niekto vytiahol všetky rolety. Ešte stále vidím jedného chlapca, ako odtisol svoje dievča. Toto ho zasiahlo. Nastalo hrobové ticho. Musel som si pomyslieť: "V prvom okamihu to vyzeralo, akoby to všetko bolo radost' a nadšenie, ale predsa len je pravda, že v oblasti pohlavnosti panuje nekonečná bieda!"

2. V čomje tá bieda

Vidíte: Tá bieda má svoj základ v jednej skutečnosti, totiž v tom, že už ani nevieme, čo je skutočne dobré a čo je skutočne zlé. Hovoříme: "V tejto oblasti máme už dnes na věci nový pohlad!" Zostáva však pravdou: hriech je skutočnosťou! Ked zhřeším, moje svedomie je zatažené. To je realita. Tá bieda začína tým, že už ani nevieme, čo je skutočne dobré a čo je skutočne zlé. Dovolte mi teda opýtať sa celkom surovo: Je pohlavný styk před manželstvom OK - alebo je to niečo zlé? V problémovom manželstve vykonané cudzoložstvo je nutnost' - alebo je to zlé? Je lesbická láska medzi dievčatami hriech -alebo nie? Homosexualita muža s druhým dospělým alebo s chlapcom alebo špinavé věci medzi chlapcami, je to hriech -alebo nie? Je sebaukájanie a rozvod hriechom alebo nie? Čo je vlastně dobré a čo je zlé? Tu začína tá bieda! Tisíce románov to opisujú tak, akoby to bolo mimo oblast dobra a zla, ako keby sa táto otázka dala vylúčiť. Však? "Nebýt kamarátskym - to je zlé - ale tieto oblasti nemajú nič spoločného so zlom alebo dobrom Zobertesiniektorémodemé filmy: Velký detail bozkov, opona padá a potom tiene za oponou. To patří jednoducho k tomu, akoby to bolo mimo hraníc dobra a zla. Je to správné? Čo je zlé a čo je dobré? Ešte sa památám, ked som sa ako mladý muž prebudil k sebapoznaniu, že ma najviac trápila otázka:"Čo je dovolené a čo nie?"

Aby sme mohli nájsť na tuto otázku správnu odpoved, najprv sa musíme opýtať: "Kto vlastně rozhoduje o tom, čo je dobré a čo je zlé? Kto má vlastně na to právo?" Raz predo mnou stál takýto párik: ona s vymalovanými očami, on trochu labilný mladý muž s prstami žitými od cigariet. Hovořím: "No, čo sa s vámi deje, to vidno aj na sedem kilometrov proti vetru!" Slečinka mi vysvětluje: "Čo by s námi bolo, pán farář! Medzi námi sa predsa nič nedeje!" Odvětil som "Moment! Kto vlastně má právo povedať, či sa tu niečo deje alebo nie?" Ano, kto tu vlastně povie, čo je dobré a čo zlé? Cirkev? Nie! Ani ja by som sanepodriadil. Ako mladý člověk som vo svojom živote v žiadnom smere neuznával nadradenosf farárov a teraz som jedným z nich. Kto móže určit, čo je dobré a čo zlé? Teta Amálka? Alebo moje vlastné svedomie? "Nasledujem vnútomý hlas!" Hm, hm! Kto vlastně má právo povedať, čo je dobré a čo zlé?

Pozrite: Teraz sme dospěli k jednému velmi dóležitému bodu. Ked existuje živý Boh, ktorý je Pánom světa, potom má právo povedať, čo je dobré a čo zlé! Ak Boha niet, vtedy si robte, čo len chcete. Tiež v tom nevidím nijaký zmysel, byť mravný kvóli tete Amálke. Každý člověk je tu postavený před otázku: Je Boh - alebo nie? Poznám Iudí, ktorí sa vyválajú v každej špině, ale tvrdia: "Ja tiež verím." Hlúposť! Ak existuje Boh, tak jeho vola platí aj v oblasti pohlavnosti. Musíte sa rozhodnut. Móžete vylúčiť Boha zo svojho života, ale potom na to aj zomriete! Nemóžemehovoriťdosvojhoštyridsiatehopiatehoroku:"Zijem bez Boha!" - a myslieť si, že neskór budeme stan a pobožní. Nedá sa to! " Hladajte Boha - pokial ho možno nájsť", píše sa v Biblii a nie:    kedy sa vám zachce". Opakujem ešte raz:

Ak niet Boha, móžete si robiť, čo chcete. Ked však Boh žije, tak má právo povedať, čo je dobré a čo zlé. Je to jasné, však?

Poviem vám: Boh skutočne žije! Boh skutočne žije! A ked sa ma opýtate, odkial to tak stopercentne viem, odpoviem vám: Pretože sa zjavil v Ježíšovi! Rád by som vám to vštepil do srdca: Odkedy prišiel Ježiš, je každá Iahostajnosf voči Bohu alebo popieranie Boha - nevědomost alebo zlomyselnosť! Boh žije! A pretože Boh žije, má právo povedať, čo je dobré a čo zlé! Móžete Ho zo svojho života vylúčiť, móžete povedať: "Máme iné morálně zásady!" - ale ručím vám za to, že raz budete musieť vydat před Bohom počet zo svojho života!

Je velkým vyslobodením, ked dojdete k poznaniu, že Boh rozhoduje, čo je dobré a čo zlé. Hovoří nám to celkom zretelne a jasné vo svojom Slově, v Biblii. Raz sa ma opýtal jeden muž celý překvapený: "Aj také věci sú v Biblii napísané?" Odpovedal som mu: "Ano, aj tie sú tam napísané! Boh dává úplné jasné poučenia o tom, čo je v oblasti pohlavnosti dobré a čo zlé!"

Sledovali ste ma? Musíme sa pýtat: "Čo vlastně o tejto oblasti hovoří Boh?" Chcem teraz z Biblie povedať len podstatu.

3. Čo hovoří Boh?

a/ Boh schvaluje sexualitu

Je jedna báseň od Tucholského, v ktorej vysvětluje čosi takého: Od pása nahor som křesťan - a od pása nadol som pohan. To je nezmysel! Biblia hovoří: "Boh stvořil člověka - stvořil ho ako muža a ženu." A Boh nás stvořil aj s našou sexualitou! Preto tu o tom hovořím otvorene. Nie je to oblast tabu. Boh ma stvořil ako muža - a vás mužov tiež. Budme teda mužmi - a nie pajácmi! Boh vás stvořil ako ženy. Teda budte ženami! Tá kfčovitá snaha žien, aby boli ako muži a naopak, je predsa chorobná. Rozumějte: Budte predsa skutočnými ženami! Budte ozajstnými mužmi! "Boh stvořil člověka - muža i ženu" a nestvořil ešte nějaké tretie pohlavie. Boh schvaluje našu sexualitu. Móžem to vedief. Nemusíme tu nič potláčať. Do stvořeného světa patří aj to celé napátie z toho, že sú muži a ženy.

Sme však padlé stvorenia. Svět už viac nie je taký,aký vyšiel z Božích nik. A preto je právě táto dóležitá a jemná oblast pohlavnosti v takom velkom nebezpečenstve. Preto Boh ochránil tuto oblast:

b/ Boh chrání sexualitu manželstvom

Boh schvaluje sexualitu a chrání ju manželstvom. Manželstvo nie je spoločenská zmluva, ale Božie nariadenie.

Jeden americký psychiater, ktorý o tejto oblasti napísal obsiahlu knihu a vóbec nie je kresťanom, hovoří: "O celej tej otázke nieto výstižnejšej vety ako je v Biblii: 'Boh stvořil člověka - stvořil ich ako muža a ženu.'" A pokračuje: "nie som kresťanom, ale ako psychiater tvrdím, že jedine správné je - manželstvo." Rozumějte dobré: věrné manželstvo - nie siedme, ósme, deviate alebo desiate "manželstvo" filmových hviezd z Hollywoodu! Je to tiež jedno zo šialenstiev nášho času a ukazuje celú našu bezmocnost, že takéto "manželstvá" sú považované za ideálne. Boh stvořil manželstvo ako inštitúciu - manželstvo lásky a věrnosti.

Konečne by som teraz chcel mat malú přednášku omanželstve: Vy, milé ženy, ešte nie ste dost dobrými ženami, ked vaříte svojim mužom dobré jedlá a přišíváte odtrhnuté gombíky. Vy, mužovia: nestačí, ked dáváte ženám peniaze na domácnost a dalej sa o ne vóbec nestaráte. Podlá vole Božej má byť manželstvo vyslobodením z osamělosti! Vy, ktorí ste zosobášení, je vaše manželstvo také? Azda by bolo dobré sa porozprávať a povedať: "Kam sme sa to vlastně dostali? Naše manželstvo málo byť vyslobodením z osamělosti!" Napočiatku hovoří Boh: "Nie je dobré byt člověku samotnému; urobím mu pomoc." Rozumějte: vyslobodenie z osamělosti!

Na tomto mieste rád rozprávam jeden velavravný příběh: Ked som bol celkom malým chlapcom, mali sme ísť so sestrou k příbuzným do Stuttgartu na svadbu. Bola to prvá svadba, na ktorej som bol a všetko bolo velmi zaujímané. Do kostola sa šlo na kočiaroch a potom bola v hoteli velká hostina. Na konci jedálneho lístka bolo napísané "zmrzlinová bomba". Sedeli sme so sestrou na konci štola a mali sme len jedinú tužbu, aby už konečne přišla tá zmrzlinová bomba. Nekonečne dlho neprichádzala, pretože stále znovu a dlho rozprával nějaký ujo. Tieto príhovory boli pře nás strašné nudné. A predsa som si jeden z nich zapamátal. Jeden ujo, ktorý chcel byť velmi vtipný, sa postavil a povedal: "Moji milí slávnostní hostia! Hovoří sa, že v nebi sú připravené dve stoličky, ktoré sú určené manželom, ktorí ani sekundunelutovali, žesa zobrali." A vzápátí pokračoval: "Ale tie stoličky sú dodnes prázdné." A v tom momente ho přerušil mój otec. Cez celu spoločnosf zavolal na moju matku, ktorá sedela na druhom konci štola: "Mami, tie stoličky dostaneme my!" Bol som malý a neporozuměl som hlbokému zmyslu tých slov. Do mójho srdca však vstúpila radost, pretože som cítil celé to zázračné teplo takého rodičovského domova. Je vaše manželstvo také? Tak to Boh myslel!

Ked som sa ženil, jeden starý kolega nám hovořil velmi pekne na šlová Písma: "Urobím mu pomoc, ktorá by bola 'okolo něho'." Povedal: "Nie panovníčku, ktorá by nad ním vládla. Nie otrokyňu, ktorá by ležala pod ním pri jeho nohách. Tiež nie p r i ň o m ako vedlajšia vec. Ale pomoc, ktorá je vókol něho." Chcel by som teraz zaspievaf velkú oslavnú pieseň o manželstve; chcel by som, keby som mal na to čas.

Hlboko na mňa zapósobilo, ked sa mój otec pozřel pri striebomej svadbe na svoju manželku a povedal: "Počas tých dvadsiatich piatich rokov mám ta každým dňom radšej!" Myslel som vtedy na všetky manželstvá, v ktorých za dvadsafpát rokov postupné všetko ochladlo. Hrozné! Sú mnohí, ktorí by svojmu partnerovi mali povedať: "Ty, musíme začat ešte raz od začiatku!" Dá sa to! To sa dá!

Teraz to tretie. Mnohí mladí povedia: "Vóbecnemyslím na sobáš. Ako je to s námi? Móžeme robit, čo chceme?" Tým chcem povedať:

cl Boh chce čistú mladost'

Viem, znie to dnes smiešne. Myslíte si, že sa Boh riadi módou? Nie je to mój výrok. Hovoří to Božie Slovo.

Chcel by som to trochu podložit. Pozrite, v Biblii je takáto velkolepá myšlienka. Hovoří sa tam o jednom mládencovi Izákovi. Otec preň nechal jedného dňa vyhladať manželku. Izák ide na pole a modlí sa, pretože je přesvědčený, že mu Boh privedie manželku. A už teraz je věrný tejto žene, ktorú ešte ani nepozná. Vy, mladí mužovia, ktorí ešte vóbec nemyslíte na ženenie, smiete byt přesvědčení, že vám Boh v pravý čas dá to pravé dievča! A tomu dievčafu máte už teraz byť vemí! Alebo naopak: Milé dievčatá, budte věrné tomu, koho ešte vóbec nepoznáte! Je to biblická myšlienka. Boh chce čistu mladost!

Raz mi jeden lekár - psychiater vysvětloval: "Som přesvědčený, že dievča je v podstatě schopné skutočne milovat len raz. Jej srdce je skutočne prebudené len raz. Ked dievča málo sedem milých, je - tak to doslova vyjádřil - pre manželstvo zhovádená. Vydá sa za siedmeho a myslí stále na toho prvého, ktorého mala rada." Odpovedal som: "Zaujímavé! Ako psychiater ste dospěli k tým istým pravdám ako hovoří Božie Slovo."

Musíme teda povedaf úplné jasné: Předmanželský pohlavný styk, lesbická láska, homosexualita, cudzoložstvo, rozvod, to všetko sú hriechy, za ktoré sa musíte zodpovedat před tvárou svátého Boha!

Mohol by som tu vlastně skončit. Viem, akou velkou pomocou bolo pre mňa ako mladého člověka, ked som pochopil, čo je Božia vola a že On rozhoduje o tom, čo je dobré a čo zlé. Bol by som ale smutný, keby som tu přestal a nepovedal ešte niečo dóležité.

4. Ako překonat táto biedu

V Biblii je jeden nádherný, otriasajúci příběh: Ježiš, Syn živého Boha, je uprostřed Iudí. Zrazu nastáva hrozný rozruch. Uvolňujú miesto. Zmes Iudí - kňazi a zberba - privádzajú peknú mladú ženu. Vidím ju zretelnepred sebou v natrhnutých šatách. Vlečú ju před Ježiša a hovoria: "Pane Ježišu! Tuto ženu sme přistihli pri cudzoložstve s cudzím mužom. Boží zákon hovoří, že cudzoložníkmáby ť odsúdený na smrť. Stále si taký milosrdný, Pane Ježišu, ale proti Božej voli nebudeš určité nič namietaf. Chceli by sme teraz počuf z tvojich úst, že táto žena musí byt ukamenovaná!" Ježiš sa na tú mladú ženu pozrie a odpovie: "Áno, Boh to berie velmi, velmi vážné; a podlá Božej vole má byť odsúdená na smrť." Na tvárach už vidief škodoradosť. Niektorí už dvíhajú kamene, aby cudzoložnicu ubili kameňmi. Ježiš ale ešte pokračuje: "Ešte moment! Ten z vás, kto je celkom a úplné bez hriechu - v myšlienkach, slovách a skutkoch - ten nech hodí prvý kameň!" Potom sa ježiš zohne a píše niečo do piesku. Rád by som vedel, čo písal, ale to už nie je v Biblii. Po dlhšom čase sa narovná - a hla, celé priestranstvo je prázdné, iba tá žena tu ešte stojí. V Biblii je napísané: "Odišli obviňovaní svojím svědomím."

Dovolte mi opýtať sa vás všetkých: "Směl by do tej ženy ako prvý hodit kameň niekto z vás - lebo je v tejto oblasti celkom čistý - v myšlienkach, slovách a skutkoch? Mohol by si hodit prvý kameň?" Nikto, však? Tedasmetuzhromaždením hriešnikov, áno, to skutočne sme.

Vidíte: Tito ludia urobili jednu veRcú chybu. "Odišli obviňovaní svojím svědomím." Mali by to urobit opačné. Mali by povedať: "Paneježišu! Musíme sa postavit vedla tej ženy. Ty si ju nezatratil, pomož aj nám!" V sexuálnej biede dnešného světa nepoznám inu pomoc ako Ježiša. A ked to tak hovořím, hovořím to ako ten, ktorý žil z Ježišovej pomoci. Nehovořím teórie, ked hovořím o Ježíšovi. On bol životom mójmu životu a je ním až do tejto chvíle. Ani sám farár niejeneutrálny, tiež je mužom. Potřebuje Spasitela tak isto ako vy. Zakúsil som obe stránky Ježišovej záchrany, a to, že:

a / Ježiš odpúšťa vinu

Ani farár, ani kňaz, ani anjel nemóže odpustit vaše hriechy. Neodpustitelnou vinou je prvá nečistá myšlienka a každý pád. A tak sa so svojimi vinami blížíte k věčnosti, na Boží súd - ak nenájdete predtým Ježiša a nevyznáte Mu hriechy, aby vám odpustil. Ježiš je jediný, ktorý móže odpustit naše hriechy.

Postavte sa v duchu před Ježišov kříž a povedzte: "Předkládám Ti teraz všetky svoje hriechy mladosti. Přiznávám sa Ti ku všetkým svojim nečistým pomerom. Nechcem nič zamlčaf." Vzhliadnite potom k Jeho krížu a hovořte: "Tvojou som krvou draho kupený, Tys spásou mojou, ty len sám. Niet spravodlivosti, niet vo mne neviny. V Tebe mám svoj liek jediný!" Počujete? "Krv Ježiša Krista, Božieho Syna, očisťuje nás od každého hriechu." Aké to oslobodzujúce slovo!

Ako sedemnásťročný voják bol som dosf vyobracaný v mlýne špiny. Zrazu som sa prebudil a pri pohlade na cestu plnu špiny som sa pýtal: "Kto zoberie zo mňa moju premámenú mladost?" A tu som porozuměl: "Ježiš zlikviduje moju minulost. Ježiš odpustí moje viny!" Obrátil som sa k Němu. A teraz už viac bez Něho nechcem žit.

Raz som o tom rozprával na velkom zhromaždení v Diisseldorfe - že Ježiš odpuštěním vín likviduje minulost. Ked už po skončení zhromaždenia všetci odchádzali, zrazu vidím, ako sa cez odchádzajúci dav ku mne prediera jeden vysoký elegantný pán. Konečne stojí úplné vzrušený predo mnou a pýtá sa: "je to pravda, čo ste povedali, že existuje odpustenie previnení?" "Ano," odpovedám, "vdaka Bohu! Z toho žijem!" Tu odpovie: "Som psychiater.Pozrite, ku mne prichádza mnoho Iudí s duševnými chorobami. Majů komplexy. Ale oni nevedia, čím trpia. Váčšinou sú to staré viny, na ktoré sa už ani nevedia alebo nechcú presne rozpamátaf. Musím s nimi dlho spolupracovat, aby som tieto staré příhody dostal z ich podvedomia do vedomia. Dalej som však už bezmocný. Móžem priviesť starú vinu na denné světlo - klamstvo, zvadu, nezdržanlivosť. Ale často som si v pochybnostiach myslel: 'Keby som tak mohol tú vinu aj úplné odstránif.' A preto sa vás pýtám, pán farář Busch, naozaj existuje niekto, kto móže odstránif viny? Je to pravda, alebo nie?" Na to som zase šťastné potvrdil: "Vdaka Bohu! Ano!" Přitom mi došlo, akú máme v Novej zmluve neslýchanú a velkolepú zvěst: Ježiš odpúšfa viny!

A dalej:

b/ Ježiš rozvazuje putá

Raz som povedal velmi peknej mladej sekretář ke: "Slečna, kráčate do pekla! Váš poměr k šéfovi je hrozný. Nerobte predsa nešťastným toho muža a jeho rodinu!" Tu s bolesťou v tváři odpovedala: "Neviem sa z toho dostat! Mám ho totiž rada!" "Ano", odvětil som, "ale ten muž má predsa ženu a děti! Ste krutá!" Opat povedala: "Neviem sa z toho dostat!" Přitom som cítil, ako sama pociťuje utrpenie toho poměru, ktorého putá však nevie roztrhat Bol som šťastný, že som jej mohol povedaf: "Pozrite, my naozaj nemóžeme roztrhat retaze hriechu, ale v Biblii stojí: 'Ked vás Syn Boží vyslobodí, budete skutočne slobodní.' Volajte na ježiša! On vie roztrhat aj také temné zvázky!"

Velmi rád spievam verš piesne: "Ježiš prichádza, putá už pukajú, povrazy smrti v dvoje sa trhajú." - a ako farář vo velkomeste som neraz zažil, ako sa putá smrti trhali! - "Náš záchranca prichádza. On, Boží Syn nás skutočne vyslobodí. Vynáša k slávě z hriechu a hanby: Ježiš prichádza, putá už pukajú!"

Na tomto mieste našej sexuálnej biedy a závislostí je jasné, že mladí aj staří potrebujú Spasitela, Vykupitela. Móžeme si vyskúšaf, že Ježiš dává nádherné a úplné reálne vykúpenie! Potřebujete Spasitela, inak bude vaša existencia velmi biedna!

5. Svět túíi po "agape"

Musím ešte niečo dodat. Mnoho dievčat hovoří: "Áno, už máme štyridsať a ešte sme sa nevydali. Ako je to teda s námi?"

Pozrite: Som stopercentný pacifista, pokojné sa k tomu přiznávám, a stal som sa ním vlastně oslovený biedou takýchto dievčat. V druhej světověj vojně padlo pat miliónov mladých mužov. Znamená to, že piatim miliónom dievčat bolo odopreté najvyššie prianie ich života, aby urobili šťastným jedného muža; že pat miliónov dievčat musí ísf cestou života osamělých. Potrebujem ešte viac dóvodov proti vojně? Mali by ste si niekedy ujasnit, čo znamená pre náš národ táto mlčiaca bieda piatich miliónov dievčat! Tí muži, ktorých chceli obšťastnit, ležia na bojových poliach. Chcel by som takým dievčatám povedaf: "Preboha, nekradnite teraz hriešnym spósobom to, čoho sa vám nedostalo! Nevkrádajte sa do cudzích manželstiev! Je to prúd nebezpečenstva a pokušenia, ktorý vnikol do nášho národa." "Ano, ale čo s námi?", pýtajú sa. Tu odpovedám: "Ked už ste tak vedené, povedzte na to svoje 'Ano'. Nemusíte byt bezpodmienečne chuděry, aj ked ste sa nevydali!"

Biblia rozpráva o nevydatej žene menom Tabita. Bývala vmestejoppe, dnešnomjaffe. Pri jej smrti bol právenablízku apoštol Peter. Zavolali ho. Petrovi sa až dych zastavil, ked vstúpil do izby, v ktorej zomrela. Myslel si: "Určité tá stará panna leží na svojom smrtelnom lóžku celkom opuštěná!" A tu, hla, plná izba! je tu vdova, ktorá hovoří: "Túto suknu mi ušila Tabita!" Jeden slepec dosviedča: "Bol som taký opuštěný. A každé nedelné popoludnie od tretej do štvrtej Tabita prichádzala a hodinu mi předčítala. Bola to světlá hodinka mójho života!" Sedeli tu malé děti - viete, také, čo im ešte z nosa tečie - a zvěstovali: "Sme děti s klúčikmi na krku. Nikto sa o nás nestaral. A potom přišla Tabita a ujala sa nás!" Zrazu si Peter uvědomil: "Tabita mala omnoho bohatší život ako mnohé vydá té ženy, ktoré zatrpkli pri nudnom partnerovi!"

My máme pre lásku lenjedno slovo. Vgréčtine sú ale pře lásku dve šlová. A Nová zmluva je napísaná grécky. Láska, o ktorej sme hovořili najprv, je v gréčtine "eros". Z toho je aj slovo "erotika". Druhé slovo pre lásku je "agape". To je tá Božia láska, ktorú móžem dávat dalej.

Vy mladé dievčatá, ktoré ste sa nevydali, povedzte svojej ceste "Ano" - a naplňte svoj život s "agape"! Svět túži po takej láske.

Móžem to zopakovat ešte raz? Boh určuje, čo je dobré a čo je zlé! Boh hovoří: Čistá mladost, věrné manželstvo. A ked nás nevedie do manželstva, potom ide o prijatie tejto cesty.

6. Láska, na ktorú nemáme právo

Nakoniec by som ešte raz chcel hovořit o Ježišovi. Téma znie "Naše právona lásku!" Na jednu láskuale právonemáme, tú dostáváme zdarma, je to láska Ježiša Krista. Sme hriešnici. Potřebujeme Spasitela. Chcel by som vám povedat svoje osobné svědectvo.

V Tretej říši som zase raz sedel vo vážení - pre svoju vieru. Navštívil ma vázenský íarár a povedal: "Vaše vyhliadky sú strašné čieme." Potom odišiel. A ja som zostal opat sám vo svojej cele. Bola velmi úzká. Celkom hoře bola malá škáročka světla. Bola zima a mrzlo. Ach, celá atmosféra, do ktorej som sa dostal, bola taká bezútešne chladná. Bolo mi smutno za ženou, za dětmi, za službou, za mojimi mládencami, ved som bol ich farárom. A tak som tu sedel - bez nádeje, že sa niekedy odtial dostáném. Kednastal večer, přepadlo ma bezhraničné zúfalstvo. Neviem či vás niekedy vo vašom živote přepadlo skutočné zúfalstvo. Bola to však chvíla - nemóžem o tom svědčit' inak -ked do mojej cely vstúpil Pán Ježiš!

On žije! Móže chodit cez zatvorené dveře. Urobil to a před oči mi postavil svoju smrť na kříži, kde pre mňa hriešneho zomrel. A moje uši počuli Jeho slovo: "Ja som ten dobrý pastier. Dobrý pastier k ladie svoju dušu za ovce." V tej chvíli prešiel z Ježišových rúk na mňa taký prúd Božej lásky, že som to skoro neuniesol, bolo toho na moje srdce skoro privela. A pochopil som: To je tá láska, ktorú si nezasluhujeme, na ktorú nemáme právo, ktorá nám bola darovaná.

Táto Ježíšova láskaje otvorenáaj pre vás! Prečo necháváš tento prúd pretekaf pomimo? Chce preniknúf až doprostřed tvojho srdca!

Je možné rozprávať sa

Bohom

Vo Švábsku sa rozpráva jeden milý příběh: Do jednej švábskej dědiny přišli povrazolezci, ktorí večer chceli vystupovat. Maliužpostavenúkonštrukciu, uprostřed sdlhým povrazom. Okolo ide jedna matka s dieťaťom, ktoré sa jej pýtá:

"Mamička, to na tom povraze móže volakto aj chodit ?"

A matka na to odpovedá: "Kto to vie, ten móže, ale ja to neviem!" Kto to vie, ten móže.

To je prvé, čo vám musím k nasej témě povedaf.

1. Kto to vie, ten móže

Áno, je to možné, - ved Boh je tu přítomný! tomu, kto to vie! Ale mnohí z vás musia tiež povedaf: "Aleja to neviem!" Prirodzene, je možné sa s Bohom rozprávaf! Ked sa viete rozprávať s pánom Majerom, prečo by ste to nevedeli so živým Bohom? On je tu! Ale predsa - viete sa s Bohom rozprávať?

Ešte ako dieta som sa naučil tuto pieseň: "Tam daleko v nebi, kde žijú anjeli, tam Boh hladí..." A tak som si myslel: "Tak potom nemá význam sa modlit', lebo tak hlasno kričaf neviem, aby ma Boh tak daleko v nebi počul!" A Rusi sa posmievajú: "Vyslali sme do vesmíru Sputnik. Keby tam volajaký boh bol, tak by sme sa museli s ním stretnúf." Pozrite, mnohí tomu nerozumejú a pýtajú sa: "Kde je Boh? Daleko v nebi? Tam hoře? Ako vysoko? Sto kilometrov, tisíc kilometrov?" Chcel by som vám to ihned celkom jasné vysvetliť: "V dialke nebies", o tom Biblia nehovoří, ale Biblia hovoří o niečom celkom inom. Hovoří o živom Bohu: "Naozaj nie je daleko od nikoho z nás." Na inom mieste to vyjadřuje takto: "Zo všetkých stráň ma obklopuješ." Tomu porozumieme len vtedy, ked pochopíme, že našimi schopnosfami dokážeme vnímaf iba trojrozměrný svět. Svět je však váčší. Boh sa nachádza v inom rozmere, ale tesne blízko nás. Ked ste hřešili, stál vedla vás - a mlčal. Sú ludia, ktorí sa dožili 40 alebo 50 rokov svojho života -to značí 40 alebo 50 rokov před Jeho tvárou hřešili - a On mlčal.

Prirodzene, že je možné sa s Bohom rozprávať! Ale je to tak ako u toho povrazolezca; ten, čo to vie, tomu to aj možné je. Váčšina Iudí dnes však musí povedaf: "Ja to neviem." Prosím vás, budte raz celkom úprimní! Neviete sa modliť! Mohol by, kto to vie. Neviete to však!

To je ten hrozný příznak našej doby, že ste stratili

schopnost sa modlit a verif. Slávny spisovatel Franz Werřel napísal román: "Spreneverené nebo". V ňom napísal jednu vetu, ktorá ma sprevádza celým životom - vždy, ked mám jednat s Iudmi. Táto veta znie takto: "Znakom modemej doby je, že sa člověk metafyzicky otupuje." "Metafyzickými" nazýváme tie věčné věci, ktorí sice skutočne jestvujú, ale v inom, nie trojrozmemom svete. "Metafyzické otupenie" znamená, že člověk je tak dlho ohlupovaný rádiom, televíziou, prázdnými rečami, propagandou, ideológiou, politikou, susedmi, terorom v továrňach, až stratí schopnost' rátat s tým, že je tu Boh ažesa s Ním možno aj rozprávať. Dá sa rozprávať s Bohom? Dalo by sa, ak by člověk nebol ohlúpnutý 100 ročnými dějinami duchov.

Jeden 16-ročný chlapec mi rozprával o otrasnom zážitku, ktorý přežil, ked narukoval na vojnu. Jeho útvar zažil bombardovanie. Ked ako prvý vyšiel z úkrytu, našiel člověka, ktorého dotrhali črepiny granátu. Chcel mu pomoct. Ten mu však povedal: "Musím zomrief. Už mi nemusíš pomáhat. Potrebujem len niekoho, kto by sa so mnou pomodlil. Syn mój, pomodli sa so mnou!" Chlapec odpovedal: "Ja patřím k Hitlerjugendu a tam nás učili preklínať a nie sa modlit."

Potom ten chlapec utékal za velitelom a prosil ho: "Pán velitel, prídte!" Velitel si klakol vedla toho roztrhaného muža, ktorému už vyliezali črevá: "Čo chceš, pria tělu?" spýtal sa. "Pán velitel, musím zomrief, pomodlíte sa so mnou!" "Nebesá! Modlit sa neviem!" A potom velitel přivolal nadporučíka. Nakoniec tam stoja tí skúsení velitelia, ktorí sú hrdí na to, akí sú chlapi, ktorí dokážu vyrozprávaf každý dvojzmyselný vtip, vedia dobře nadávat, ale ani jeden z nich sa nevie pomodlit. Nedokážu vykoktat ani jednoduchý Otčenáš. Chlapec mi povedal: "Stál som tam a povedal som si: "Ked sa z tejto špinavěj vojny dostáném, prvé, čo urobím bude, že pójdem niekam, kde sa móžem naučit modlit. Nechcem tak biedne zdochnúf ako tento chlap!"

Vidíte, to je situácia našej doby. Či som u generálneho riaditela alebo u robotníka: Jedenje příliš múdry, aby sa modlil a druhý je pod tlakom volnomyšlienkárstva. Už to nevieme.

A to je vlastně tá povážlivá katastrofa, čo múdry Franz Werfel nazýva "metafyzickým otupenímPreto tá hrozná bezmocnost voči každému úderu. Sedel som v Essene v protileteckých krytoch s Iudmi, ktorí mali velkú hubu a nadnesene hovořili o konečnom vífazstve, o úžasnomvodcoviaoVelkonemeckej říši, ale ked už potom padali bomby, vtedy nariekali. A my, kresfania, sme sa modlili a spievali im piesne o Ježíšovi, aby to mohli vydržaf. Oni sami sa už nevedeli ani modlit. O, áno, ked sa už člověk nevie modlit, je to katastrofa.

Nedávno stál pri mne jeden vzdělaný muž, ktorý mi s úsmevom vysvětloval: "Pán farár, modlitba predsa nič nevyrieši." Osopil som sa naňho a povedal: "Netárajte také hlúposti!" "Ako to?" spytuje sa prekvapene. A ja mu odpovedám: "Připadáte mi, ako ked člověk s amputovanými nohami vyhlašuje: 'Lyžovanie predsa nemá význam!'. On to ale vóbec nevie!"

O lyžovaní možno diskutovat, ale nie s Iudmi, ktorí majú amputované nohy, však? Ale takí sme aj my. Nevieme sa modlit, ale vyhlašujeme: "Modlenie nemá význam!" Z mojich slov počujete, že som v tomto bode stratil rešpekt před německým mužským svetom. To má svoje příčiny, verte mi! Čím sme úbohejší, tým velkolepejšie heslá dokážeme vykřikovat. Kiežby som vás mohol doviesť k tomu, aby ste sa dnes večer stíšili a povedali: "Boh vie, že to minimum, čo by křesťan mal vedieť, je modlit sa! A ja to neviem!"

Nad otupením nášho biedneho Iudu ma netrápí len hněv, ale chytá sa ma aj velká bolest. Viete, je mi smutno, ked myslím na to, s akou samozrejmosťou sa církev ešte stále tváři tak, ako keby sa všetci Iudia věděli modlit. Je to u vás tiež tak? Na Vianoce prídu do kostola aj takí Iudia, ktorí inak nikdy do kostola nechodia. Na takýchto vianočných službách Božích je všetko přeplněné. A ked farár vyzve přítomných - a to sa ma dotkne -: "Pomodlíme sa!" potom všetci skladajú ruky a skláňajú svoje hlavy. Vtedy by somnajradšej skríkol: "Netvárte sa tak! Ved ani 10 % z vás sa nevie modlit! Ved to sa len přetvařujete!" Nemám pravdu? Pri sobášoch: "Pomodlíme sa!" Na pohreboch: "Pomodlíme sa!" Vtedy tam stoja s klobúkmi v ruke, a myslia si, že ked sa do nich pozerajú, že to sa už pomodlili. A potom sa ide pit!

Ked som bol vojakom - už před rokom 1915 - dostali sme rozkaz ísť do kostola. Před odchodom z kasáme nám rotmajster vydal pokyny: "Celkom potichu vojdete medzi lavice. A ked už tam ste, zostanete stát, odložíte přilbu, napočítáte pomaly do 12 a potom si sadnete!" A Iudia viděli vojakov a mysleli si: "Ako pobožné sa tí modlia!" Přitom oni len pomaly počítajú do 12 a potom si sadnú! Myslím si, že pri sobášoch a pohreboch, ked sa hovoří "Pomodlíme sa!", Iudia nepočítajú ani do 12. Preto je mi to velmi Iúto, ked si pomyslím, že volakedy sa mohlo povedať: "Pomodlíme sa!" - a Iudia sa věděli modlit a nepredstierali modlenie.

Velký bádá tel afrického vnútrozemia Dávid Livingstone, jeden z najváčších osobností, aké poznal svět, smělý, učený a múdry, odišiel do věčnosti - světský člověk by povedal: zomrel - takýmto spósobom: Putoval v africkom vnútrozemí len so svojimi domorodými nosičmi. Jedného rána nosiči zbalili batožinu a zložili stany. LenLivingstonov stan eštestojí. Nerušia ho, pretože vedia: Ráno sa modlieva. Hovoří so svojím nebeským "Tuan" - svojím Bohom. Ale tentokrát to trvalo nějako dlho. Konečne sa vedúci skupiny nosičov pozřel cez škáru do stanu a vidí: Ešte klačí. Počkali až do poludnia. Potom sa konečne odvážili otvoriť stan. Tu on ešte stále klačal, ale jeho srdce už nebilo.

Tento velký muž a významný člověk zomrel na kolenách pri modlitbě, tak odišiel domov k svojmu Pánovi. A nemecký měšťan hovoří: "Modlit sa nemá zmysel!" Nehanbíme sa?! Namiesto toho, aby sme povedali - s plačom - : "Ja to už neviem!" Tento muž to vedel. Zomrel na kolenách. My umierame v nemocniciach s injekciami. Ináč by sme umieranie nevedeli vydržať, keby nás lekári neomámili. Tento muž nepotřeboval žiadne injekcie. Hovořil s Bohom. A v rozhovore s Ním odišiel do věčnosti.

Ako je to s modlením v našich domácnostiach? V mojom rodičovskom dome - bolo nás osem súrodencov - to bývalo takto: Ráno před raňajkami smesa všetcizhromaždili. Zaspievali sme si jednu pieseň: "Ranný svit věčnosti, alebo "Chválte Pána..." Potom sme si prečítali jeden úsek z Biblie. Nakoniec sa mój otec pomodlil. To že sadoma modlilo, ma sprevádzalo i v čase, ked som sa stal bezbožným. A kedsom sa stal odpadlíkom a kedsom ako mladý dóstojníkskízol na zlé chodníčky, modlitba mojich rodičov bola ako povraz, ktorý ma strhol spát. Máte ešte rannú pobožnost? Vy, muži, Boh si raz vyžiada od vás duše vašich dětí a žien, ked ste nezastávali riadne úlohu hlavy rodiny. Ako sa u vás začína deň? Zaspievate si nejakú pieseň? Prečíta sa niečo z Biblie? Neviete sa modlit? Čo sa stane, ked vaše malé děti povedia: "Tatko, pomodli sa niekedy s námi!"

Zažil som raz, že ma jeden vzácný pán z Essenu poprosil: "Navštivte ma niekedy!" A tak tam sedel so svojou manželkou a oznamoval mi: "U nás sa stalo niečo zvláštneho. Mój 16-ročný syn prišiel z vášho mládežnického knížku a spýtal sa: 'Prečo sa u nás nemodlíme?' Ked som mu vysvětlil: 'Ach, to sú všetko len také formulky. To predsa nemá nijaký význam!', syn sa dalej spy toval: 'Otecko, čo si myslíš o Duchu Svátom?' Na to som mu odpovedal: 'Tak o ňom si už vóbec nič nemyslím!' Na to syn konštatoval: 'To je právě to nešfastie našej rodiny. Potřebujeme otca, ktorý sa vie modlit o Ducha Svátého!"' To mi rozprával tento muž. A potom som sa ho spýtal: "Počujte! Mám vášho syna pokarhať, žebol trocha drzý k svojmu otcovi?" Ale ten pán odpovedal: "Nie, nie! Myslím to tak: Ak má chlapec pravdu, potom je to so mnou zlé!" Na to som mu mohol len povedať: "Je to s vámi zlé. Chlapec má pravdu." "Ano", povedal, "tiež sa toho obávám. Čo mám robit?"

Chápete: Ten muž si zrazu uvědomil: "Ako otec rodiny som zanedbal svoju najdóležitejšiu povinnost!" Nestačí svojim defom kupovat iba ošatenie a stravu. Vy, otcovia, máte váčšiu zodpovědnost! Viete sa modlit?

Viete, ked uvažujem o Iudoch dnešných dní, prichádza mi na mysel tento příklad: Medzi námomíkmi koluje povést, že nadsiedmimi oceánmi straší jedna lod, ktorájecelkom opuštěná, a predsa sa nepotopí. A potom by sa mohlo stať, že volajaký parník sa plaví po moři a zrazu zbadá túto lod. Nadviaže s ňou spojenie, - ale lod sa neozývá! My sme tiež ako takéto strašidelné lodě. Boh nám vysiela signály na spojenie. "Chvílu s láskou, potom s žialom prichádzaš ty ku mne, Bože, aby si aj moje srdce pre seba si připravil." Boh nadvázuje s námi spojenie prostredníctvom událostí a zážitkov - a predovšetkým prostredníctvom slova Božieho. Ale my nevieme odpovedaf! Sme strašidelné lodě!

Ked som o týchto veciach hovořil, zažil som, že sa potom jedno malé dieta pýtalosvojej matky: "Prečo ten ujona kazatelnici tak nadáva?" Dúfam, že to chápete: Nenadávám, ale niekedy mi až srdce puká od žialu, kam až doviedli náš ubohý národ -inteligenciu a robotníkov, mužov a ženy, starých a mladých - že už jednoducho nedokážu vzývat Boha, ktorý stojí vedla nich.

Mnohí Iudia sú "veriaci" alebo "nábožní" - len sa nevedia modlit. Ked navštevujem domácnosti, stále sa střetávám s Iudmi, ktorí hovoria: "Sme velmi nábožní, pán farář. Moju matku poznal aj pán pastor Schulze. Poznali ste ho? Nie? Moja matka ho poznala velmi dobré!" Na to som odpovedal: "Spolu aj s vašim farárom Schulzom sa dostanete do pekla, aknepoznáte Ježiša. Otázkou je, či viete vzývat měno Ježíšovo, či sa viete modlit!" Prosím, pýtajte sa sami seba: "Viem sa modlit? Modlím sa?" - a dajte si sami odpoved.

Možno si poviete: "Přestaň, farář Busch! Radšej nám povedz, ako sa naučím modlit?" A k tomu sa teraz musím dostat.

2. Ako sa naučím modlit?

a/ Prvý výkřik

No, ako sa učíme hovořit? Viete si spomenúť, ako ste sa učili hovořit? Nie, už si nespomínate! Ani ja! Ale ak sa chcete naučiťmodliť, musítesanajprvnaučit tú prvú hlásku ozajstného života z Boha. Chcem vám povedať, ako znie.

Pán Ježiš raz rozprával příběh: Dvaja muži išli do kostola. Jeden z nich bol jemný muž a mal vysoké postavenie. Hned išiel dopředu a začal: "Milý Bože, dakujem ti, že som taký jemný chlapík!" Tu si už Boh zapchal uši. Ten muž už mohol hovořit, kolko len chcel, Boh už vóbec nenačúval. Aj také niečo sa stává.

Druhý bol dosť biedny typ. Povedali by sme: "Lahký kriminálník." Obchodoval načiemo, pašoval, alebo robil niečo podobné. Biblia o ňom hovoří ako o "publikánovi". Ked vchádzal do kostola, premohol ho strach zo sviatočného prostredia, preto ostává stát pri vchode a myslí si: "Sem vóbec nepatřím! Do krčmy, kde je živo, tam skór, ale sem nie!" Už chcel odísť, ked mu napadlo, prečo sem vlastně prišiel. Nekonečne sa mu cnelo po Bohu. My všetci predsa tak nekonečne túžime po Bohu. Vrátit sa domov k nášmu Otcovi! A preto sa tento mužnemóže vrátit. Ale do kostola tiežnemóže. Uvědomuje si, ako vyzerá jeho život - a tak len zloží ruky a hovoří len jednu vetu: "Bože, bud milostivý ku mne hriešnemu!" V Biblii sa hovoří: "Vtedy sa rozozvučali nebeské chóry." Jeden člověk znovu ožil.

Prvý výkřik znovuzrodeného života znie: "Zhřešil som!"

Rád to znázorňujem následovně: Ked sa narodil mój prvý syn, přežíval som porod, ktorý bol velmi ťažký, so svojou manželkou. Myslel som na Ježišove šlová: "Zena, ked rodí, má zármutok." Myslel som si, že moja milovaná žena, ktorej hlavu som držal, to skoro ani nevydrží. Zrazu počujem hlások, vrešťavý hlások. Dieta je tu! Nový život! Nebol to nějaký krásny spev, toto vrešťanie! Ale ja som reval, ako zámocký pes, ked som to počul. Viete to pochopit? Toto mnou otriaslo - prvý výkřik nového života!

Vidíte: Prvý výkřik života z Boha je ten, ked člověk konečne príde do světla pravdy a povie: "Zhřešil som! Bože, zmiluj sa nado mnou, hriešnikom!" Všetko vaše modleniebude nanič, ak na začiatku nestojí tento prvý výkřik života. Ešte som nevidel dieta, ktoré by začalo velkými rečami, ale na začiatku prichádza prvý výkřik života. Inej cesty ani do Božieho královstva niet!

Prvý výkřik života! Bolo už niečo také vo vašom živote? Nie? Potom sa, preboha, stíšte! Nie som propagandistom církvi, moji priatelia, ale bol by som rád, keby sa niekolkí z vás nedostali do pekla! Nedá sa to inak, ako tak, že vydáte prvý výkriknového životu z Boha: "Zhřešil som! Bože, bud milostivý mne hriešnemu."

Ked sa mámotratný syn vrátil od sviň domov, prvé, čo povedal, bolo: "Otče, zhřešil som proti nebu i před tebou." V tom okamihu, ked to vypoviete, stojí před vámi Syn Boží, ježiš a zvěstuje vám: "Mój milý, moja milá, zomrel som pre tvoje hriechy! Ja som zaplatil za teba!"

b/ Len děti Božie sa vedia správné modlit'

Nedávno som stretol jedného známého, ktorý má tri roztomilé malé děti, jedného chlapca a dve dievčatá. Ked mi tak kráčali naproti, počul som, ako děti svojmu otcovi rozprávali: ako kniha a všetci naraz. A ich otec sa snažil, aby všetkým odpovedal. Došiel som k nim a povedal: "Dobrý den, pán XY! Dobrý deň, dětičky!" Ako to bývá zvykom! A pozrime sa: Děti okamžité zatíchli. Před cudzím hned stíchli. To znamená: Děti vedia vlastně riadne hovořit len so svojím otcom alebo matkou. Ked príde cudzí člověk, sú v pomykove.

Tak aj my sa dokážeme správné modlit, až ked sa staneme dětmi Božími! Modlit' sa nevieme preto, lebo nie sme dětmi Božími.

Ano, sme "veriaci", sme konfirmovaní; dostali sme kresťanskú výchovu, chodíme na Vianoce do kostola; zdravíme sa farářovi "Dobrý deň" a neboxujeme ho medzi rebrá, takí sme zdvořilí. Jeden prebudenecký kazatel raz povedal: "Vy ste ako pokrstené zajace!" Na to sa ho spýtali: "Co to má byť?" A on odpovedal: "Keby si chytil zajaca a pokrstil ho, hned by zase utiekol do póla. Tak to robíte aj vy. Sotva vás pokrstili, už sa zase hned vraciate do světa!" Milí priatelia, tak sa modlit nedá. Len děti Božie sa vedia riadne modlit! A preto len děti Božie sa vedia riadne těšit zo života.

Pozřite: Musíte sa stať dětmi Božími. Od přírody nimi nie ste. Možno máte křesťanský nátěr, ale nie ste dětmi Božími. Dieťaťom sa člověk stává - narodením, dieťaťom Božím -znovuzrodením. Musíte sa stať dieťaťom Božím - potom sa budete vedieť modlit! Ano, děti Božieužnemóžužiťbezmodlenia! Pre děti Božie je modlenie ako dýchanie. Moji chlapci sa často naťahujú, ked na seba vykrikujú: "Nezabudni dýchat!" Vy zabúdatena dýchanie duše! Pre děti Božie je modlenie dýcháním. Musíte sa preto stať diefafom Božím!

V krátkosti vám rozpoviem, ako sa niekto móže stať Božím dietafom: Len prostredníctvom Ježiša! On povedal: "Ja som dveře. Ten, kto vchádzacezo mňa, bude zachráněný." ježiš prichádza k nám cez hmly světa, so stopami po klincoch na rukách a nohách. Nezaujímali ste sa o Něho, pokládali ste za hlúposť zaoberať sa Ježišom. On k vám však predsa príde. Móže sa stať, že Ho spoznáte: "Ty muž z inej dimenzie, Ty Syn živého Boha, Ty si predsa mojím vykupitelom!" Prvým krokom, ako sa stať dieťaťom Božím, je: spoznať Ježiša. A druhým krokom je: mat v tohoto Ježiša velkú dóveru: On móže napravit mój vnútomý život, mój nepokoj, moju tajnú vinu, moje hriechy mladosti! V Starej zmluve jeden muž Boží hovoří: "Ty vedieš záležitosti mojej duše." Zrazu pociťujeme dóveru k Ježíšovi. Dóverujeme Mu zrazu tak, že sa odvážíme zanechat náš doterajší spósob života a odovzdaf celý svoj život do Jeho rúk. Nazýváme to obrátením. To bol okamih v mojom živote, ked som ako 18-ročný zanechal svoj bezbožný život a zasvátil ho Ježíšovi. Nikto mi pri tom nepomáhal. Ani ja vám nemóžem pomáhat. Musíte si to s Ním vybavit sami. Ale riskujte to a povedzte Mu: "Pane Ježišu, přijmi ma k sebe, celý svoj život chcem zasvátiť Tebe!" V tomto momente, ked to urobíte, stanete sa dietafom Božím. Prichádzajú ku mne Iudiaa hovoria, že aj iným spósobom možno dosiahnuť spasenie. Skúste to! Ja však hovořím: Je len jedna brána do královstvo Božieho! Touto bránou je Ježiš! Ježiš, ktorý za nás zomrel a vstal z mrtvých!

Vidíte: Ked ste sa stali dieťaťom Božím - ach, hladajte Ježiša, prosím, On vás hladá už tak dlho! - potom sa budete vedieť aj modlit, potom sa skončí bieda vášho života, potom Mu móžete povedať všetko, čo máte na srdci - ako dieta svojmu otcovi.

Som už teraz starým farárom a zoznámil som sa s mnohými Iudmi. Dnes som přesvědčený, že každý člověk -každý! - má svoje temné tajomstvá. Tie nosíme všade so sebou. Ale ked sa stanem dieťaťom Božím, potom móžem svoje srdce otvoriť před Ježišom. Móžem mu rozpovedať svoje temné tajomstvá, svoje záležitosti, s ktorými sanedokážem vysporiadaf, svoje temné závislosti. Móžem mu povedať to, čo by som svoje temné závislosti. Móžem mu povedať to, čo by som nezveril nikomu inému.

Na konci spoločného výletu so skupinou mojich chlapcov rozprávali niekolkí příběhy zo svojho života. Jeden 18-ročný mladík rozprával: "Bol som nábožný, ale skoro som to všetko hodil cez palubu. Jedného dňa, ked som išiel na biblickú hodinu, som povedal: Tane Ježišu, ked sa mi dnes večer osobné neprihovoríš aspoň jedným slovom, tak to všetko nechám. Nedokážem sa vysporiadať so sebou a so svojím životom vo velkomeste, ak nebudem mat v určitých veciach jasno.'" A potom pokračoval: "Ked som z biblickej hodiny išiel domov, bolo všetko jasné! On vypočul moju modlitbu a prehovoril ku mne osobné!" Dojalo ma to, ked to ten mládenec rozprával, ako z nevery a zúfalstva volal na Ježiša - a dostal odpoved. Akú odpoved však dostaneme, ak budeme volat ako děti Božie!

Moja matka žila v Hiilbene pri Urachu v Švábských Alpách. Cez vojnu mi raz napísala: "Dnes v noci som sa zobudila o tretej hodině. Myslela som na svoje děti v poli a na vnúčatá a na vás v bombardovanej oblasti a na Alžbětu v Kanadě, od ktorej nemám žiadne správy. Zmocnili sa ma také starosti, ako keby ma hrdúsil ozbrojenec so železnými rukavicami. Nevydržala som to. Potom som sa modlila: 'Pane Ježišu, prehovor ku mne! Už to nevydržím od starostí.' Potom som zažala světlo a zobrala Bibliu" - dobré tomu, kto má stále po ruke Bibliu na svojom nočnom stolíku! - "a otvorila ju. Prvé šlová, ktoré som našla, zněli: 'Na Něho uvalte všetky svoje starosti, lebo On sa stará o vás."' List mojej matky bol zakončený týmito nádhernými slovami: "Potom som rýchlo všetky svoje starosti uvalila na svojho Spasitela, zhasla světlo a s radosfou som zaspala!" To je čosi: "Potom som rýchlo všetky svoje starosti uvalila na svojho Spasitela, zhasla světlo a s radosfou som zaspala!" Ked sa staneme Božími dětmi, potom móžeme takto žit.

Památám sa, že moja matka raz povedala: "Včera večer som bola taká unavená, že som sa vóbec nemohla pomodlit. Tak som iba povedala: 'Dobru noc, milý Spasitelů!'" Pomyslel som si: "Takto hovoria děti Božie so svojím Pánom, takto samozřejmé!" A On skutočné bdie. V každú dennú i nočnú hodinu je mój Spasitel so mnou - a ja patřím Jemu a móžem s Ním naisto počítat'.

Porozuměli ste? Ked sa člověk nevie modlit, je to katastrofa prvej triedy. Prajem vám váš prvý výkřik: "Zhřešil som! Bože, zmiluj sa nado mnou!" A prajem vám, aby ste nenašli pokoja, kým nebudete patřit Ježíšovi, kým sa nestanete dieťaťom Božím. Potom si už dalej nemusím o vás robit starosti.

Ako žiť,keď neviem Q

veriť í

1. Bez viery sa nedá žit

Ano, hned na začiatku vám to musím povedať: Ked nevieme veriť, potom nevieme ani žiť. V tom případe vám ani neviem poradit. Neveriacemu člověku sa nedá pomoct. Chcel by som vám vysvětlit, prečo je to tak. Namýšlame si, že Boh je nějakým teologickým pojmom, myšlienkou alebo prírodnou silou alebo niečo podobné. Priatelia moji, Boh je osobnosťou a On sku točné žije a napíňa všetko vo všetkom. A ked nemám pokoj s Bohom, ak nemám s Bohom vysporiadané záležitosti, áno, ak nie som dieta tom Božím, potom žijem mimo skutočnosti. A to je nebezpečná vec.

Bola to v mojom živote velká chvíla, ked som ako mladý dóstojník v prvej světověj vojně zrazu pochopil: "Boh je predsa aj tu!" V tej chvíli som sa cítil ako člověk, ktorý s autom narazil do múru. Predtým som tiež hovořil: "Verím v jediného Pánaboha" alebo podobné frázy, ale nechápal som, že je to skutočnosť. Zrazu som však narazil na božiu skutočnosť.

V Biblii je jeden dojímavý žalm, ktorý hovoří o tom, že Boh je taký skutočný, že sa mu jednoducho nedá ujsť. Píše sa tu: "Keby som vstúpil na nebesá, tam si TyAmerický kozmonau t Glenn povedal, že ním to otriaslo, ked si v kozmickej rakete uvědomil: "Boh je aj tu!" "Keby som vystúpil na nebesá" alebo uháňal do kozmického priestoru - "aj tam si přítomný"! Keby som sa v bani prekopal do šachty aj hlbšie ako 1 000 m - i tam by som stretol Boha! Žalmista hovoří: "A keby som si ustlal v záhrobí, aj tam si Ty." Ked som před nějakým časom letel do Kalifornie, dalami moja manželka zo spomínaného žalmu jeden úryvok, ktorý som si prečítal, ked som v San Francisku otvoril svoj kufor: "Keby som si vzal křídla rannej zory a býval pri najdalšom moři, aj tam by ma odprevadila Tvoja ruka a Tvoja pravica by ma uchopila." Boh je velkou skutočnosfou!

A pretože je Boh tou velkou skutočnosfou, nemóžeme Ho beztrestné vynechaf z nášho života. Ked žijem tak, ako by Boha nebol o, tým, že pohrdám Jeho zákonmi, nesvátím nedele, cudzoložím, klamem, nectím si rodičov, neoslavujem Boha, potom žijem mimo skutečnosti. Za takýchto okolností si neviem poradif so životom! Obzrime sa po svete okolo seba: Mnohí jednoducho nedokážu žiť; ani tí nie, ktorí zarábajú vela peňazí. V duši cítia velký nepokoj: v osobnom živote to neklape, ani v rodině.

"Ako sa vysporiadame so životom, ked už nedokážeme verif?" Potom nebudeme vedief ani žiť! A už vóbec nie, ked máme umrieť. Ved o sto rokov tu nebude ani jedenz nás. Potom sme všetci přešli smrfou.

Ked niekto povie: "Po smrti už nepríde nič. Potom sme mřtvi!", potom pouvažujte, komu chcete radšej dóverovať, svojmu srdcu alebo Božiemu slovu? Ako to s námi bude pri umieraní, ked nám zrazu príde na mysel: "Teraz si nemóžem zobrať so sebou nič z toho, čo som si nahonobil!" Niekto si možno postavil domček, ja nie, možno vy. U mňa je to pěkná knižnica. Zo všetkého, čo mi bolo milé, ani z Iudí, ktorí mi boli milí, si nemóžem nikoho a nič zobrať so sebou. Len jedno si zoberieme so sebou do věčnosti: Svoju vinu před Bohom. Představte si: Ležíte na smrtelnej posteli, a zrazu si pomyslíte: " Všetko musím zanechat' - len všetky moje previnenia a hriechy, počnúc od mladosti, predstúpia teraz so mnou před tvář svátého a spravodlivého Boha!" Ako máme obstát před Božím súdom-bez viery v Toho, ktorý ospravedlňuje bezbožného. A my před Ním stát budeme!

Pán Ježiš, ktorý je taký milosrdný, povedal: "Nebojte sa tých, ktorí vás móžu ubit k smrti." Před takými Iudmi by som ja mal strach; ale On hovoří: To sú malé ryby! - "Nebojte sa ich, ale bojte sa toho, ktorý móže zabit tělo a dušu zatratit v pekelnom ohni." - a ako keby Mu prebehol mráz po chrbte, hovoří Ježiš ešte raz - "Ano, toho sa bojte!"

Před niekolkými rokmi žil v Nórsku slávny profesor Hallesby. Zoznámil som sa s ním aj ja. Bol to znamenitý muž. Opravdivý, vážený a vážný Nór. Počas celého týždňa vysielal cez rozhlas bohoslužby. Viem si ho ešte aj dnes představit, ako stál před mikrofónom a hovořil: "Móže sa stať, že dnes večer si spokojné Iahnete do postele a zajtra ráno sa prebudíte v pekle. Chcel by som vás preto varovat!" Tieto šlová spósobili velký rozruch, lebo aj Nóri patria do kategórie "modemých Iudí", akípredsa dnes hrajú "fantastickú" úlohu. Jeden novinář z najvačšieho denníka, vydávaného v Oslo, napísal úvodný článok pod názvom "Ved nežijeme v středověku" s nasle-dovným obsahom: Je hrozné, že taký modemý prostriedok ako rádio, móže byť šíritelom takých nezmyslov! A ked velké noviny uverejnia niečo také, potom brešú s nimi aj všetky menšie. A celým tým papierovým lesom to šumělo: "Nežijeme predsa v středověku!! Ako móže jeden profesor rozprávať o pekle! "Na to redakcia rozhlasu poprosila profesora Hallesbyho, aby celu vec uviedol na pravú mieru. A tak sa profesor Hallesby znovu postavil před mikrofón a přehlásil: "Musím celú záležitost objasnit. Aj to urobím: Možno, že vy si dnes večer pokojné Iahnete do postele a zajtra ráno sa prebudíte v pekle. Chcel by som vás preto varovat!" Teraz už bol oheň na streche. Pýtali sa všetkých nórskych biskupov: "Existuje peklo alebo nie?" Ešte aj spravodajský časopis "Der Spiegel" sa zapodieval touto záležitosfou a priniesol velký článok: "Spor o peklevNór-sku." Neprešiel ani rok od tejto vzrušujúcej události, ked som mal niekolko prednášok pre študentov v Oslo a večer niekolko veřejných prednášok. Přednáškový cyklus sa začal tlačovou konferenciou. V hoteli sa zhromaždili zástupcovia všetkých novin. Tu sa stala zvláštna vec, ked napravo odo mňa stál novinář, ktorý vtedy vyvolal celý ten rozruch a nalavo profesor Hallesby, ako zástupea evanjelickej tlače. A potom mi ten novinář povedal: "Pán farář Busch, mám spor s profesorom Hallesbym. Vy ste modemý člověk. Aký je váš názor: 'Existuje peklo?'" "Ano," odpovedal som, "samozřejmé, že existuje peklo! Samozřejmé!" "Neviem pochopit, ako móžete také niečo tvrdit." odpovedal. "Ja vám to rád vysvětlím." povedal som. "Verím, že peklo existuje, pretože to povedal sám Ježiš. Ja bezpodmienečne dóverujem Ježíšovým slovám, ten vedel viac, než všetci múdri Iudia dohromady!"

A Božie slovo hovoří: "Boh chce, aby každý člověk bol spasený, aby každý poznal pravdu." A preto hovoříme o viere, lebo Boh nám ukázal cestu, ako možno blažene žit a aj blažene umrief.

Ako sa vysporiadame so životom, ked už nevieme verif? Ako si správné usporiadať svoj život, ked už neviem verif? Bez toho sa nedá žit!

Rád by som vám to ešte vysvětlil iným spósobom. Představte si, že máte milú malú zlatú rybku. Jedného dňa si pomyslíte: "Ty chúdatko, stále musíš byt v tej studenej vodě! Chcel by som ti to konečne naozaj spríjemnif!" A potom ju vyberiete z vody, vyšúchate froté uterákom a přeložíte do peknej zlatej klietky. Dáte jej to najlepšie krmivo - neviem, čím sa křmia zlaté rybky -: mravčie vajíčka alebo niečo podobné? Dáte jej teda najkrajšie a najtučnejšie vajíčka a poviete: "Moja milá zlatá rybka, taká krásna zlatá klietka, tie nádherné mravčie vajíčka, ten dobrý vzduch! Teraz sa konečne máš dobře!" Ako na to bude reagovat rybka? Bude vdačne mávat plutvičkami a hovořit': "Ďakujem, dakujem!" Nie, to neurobí, ale bude lapat’ po vzduchu a třepotat sa ako divá. A keby věděla hovořit, určité by volala: "Nechcem tvoju zlatú klietku, ani tvoje mravčie vajíčka, ja sa chcem dostat spát do svojho živlu, do vody!" Vidíte: Náš živel je živý Boh, ktorý stvořil nebo i zem a nás tiež. "Všetok život vyviera z Teba", takto sa začína švajčiarska národná hymna. Boh je naším živlom! Pokial nemám pokoj s Bohom, móžem svojej duši dat aj zlatú klietku - rozumiete: dnešný člověk dává svojej duši všetko: zábavu, cestovanie, najlepšie jedlá, dobré víno, všetko - a naša duša sa predsa trepoce a hovoří: "To všetko v podstatě nechcem! Túžim po svojom živle, chcem pokoj s Bohom!" Nebudte predsa voči sebe takí krutí! Naše srdce bude v nás kričaf, kým nenájde pokoj u živého Boha! Ako túži ryba po svojom živle, tak túži naša duša dostat sa k Bohu, ktorý je naším živlom!

Ako sa móžeme vysporiadaťso životom, ked užnevieme verit? Nato móžem povedať len jedno: vóbec nijako - ani v živote, ani v okamihu smrti, ale ani po smrti vo věčnosti! A keby ste namietali: "Ved všetci Iudia to celkom dobré zvládajú", vtedy vám musím odpovedať: To ale potom aj tak vyzerá! Však? Například - taký muž ako Goethe - bol pěkný, bohatý, múdry, bol aj ministrom, skrátka mal všetko - ten na konci svojho života povedal Eckermannovi, že keby spočítal všetky tie hodiny, ked vo svojej duši pociťoval vnútomé uspokojenie, že by to neboli ani celé tri dni. Taký, bezpokoja,bol jeho život! Nie, člověk sa so životom nevie vysporiadať, ak nemá vieru!

To bolo to prvé, čo som vám musel povedať a teraz príde mój druhý bod:

2. Všetko závisí od právej viery

V podstatě všetko závisí od toho, aby ste našli pravú, spasitelnú vieru!

Ved každý člověk má svoju vieru. Ked som raz ako mladý študent bol doma u svojej mamičky, přišla jedného dňa moju matku navštívit jedna dáma. Pretože mamka právenebola doma, povedalsom: "Milostivá pani, matka nieje doma, nemohol by som to ja vybavit miesto nej?" "Ste velmi milý", povedala zdvorilo. Ked som jej ponúkol miesto, sadla si, spýtala sa ma: "Čo vlastně robíte?" Odpovedal som: "Študujem teológiu." "Čo!" zvolala "teológiu? Ved kto ešte dnes verí? Ved to je nemožné!" Potom tá stará dáma - bolo to vo Frankfurte, kde žil Goethe - vyrukovala so starým Goethem a hrdo vyhlásila: "My máme vieru Goetheho! Křesťanstvo je predsa už za námi!" Pretože mi tento rozhovor bol trápny, a nechcel som s tou starou dámou začat nějaký spor, prešiel som na inú oblast: "Milostivá pani, móžem sa vás opýtať, ako sa máte?" Na to rýchlo odpovedala: "Tfuj, tfuj, tfuj!" a klopala přitom na stol. "Také niečo sa predsa nepýtáme!" Pýtám sa: "Prepáčte, prosím, čo znamená to: 'Tfuj, tfuj, tfuj?'" "To inak prináša nešfastie!" "Tak", konstatoval som, "vy ste vieru v živého Boha odhodili, veríte ale na 'tfuj, tfuj, tfuj!' s poklopaním na dřevo. Je to ale úžasné, akú ste urobili skvelú výměnu!" Vtedy som pochopil: Každý člověk má volajakú vieru. Otázkou však je, či mám pravú, zachraňujúcu vieru. Dnešná doba hovoří: "Hlavnéje, že máme nejakú vieru!" Apotomsahovorí: "Verím v Pánaboha!"-"Verím v prírodu!" - "Verím v osud!" - "Verím v prozřetelnost!" Nie, nie, moji priatelia, najdóležitejšie je, aby som mal pravú vieru, vieru, ktorá dává pokoj, pokoj s Bohom a pokoj v srdci. Musím mat vieru, ktorá ma zachrání před peklom, ktorú móžem přežívat, lebo mi daruje nový život. Inak na vieru kašlem. Mnoho Iudí věřilo v Nemecko, v konečné vífazstvo a vo Fúhrera. A čo z toho všetkého ostalo!? Nevidíte, že existuje aj falošná viera? Musím mať tú pravú, zachraňujúcu vieru!

Ale pravá, spasitelná viera, je viera - jedným slovom povedané - v Ježiša, Syna živého Boha. Ver v Ježiša Krista! Nie v zakladateía náboženstva, takých je dnes celá kopa, ale v Ježiša Krista, Syna živého Boha.

Teraz musím hovořit o tom, čo vše tko náj deme v Ježišovi.

V Biblii čítáme o krásnej příhodě, ktorá tú zachraňujúcu vieru v Ježiša jasné znázorňuje.

Vráťte sa v duchu so mnou o 2 000 rokov před brány Jeruzaléma, na vrch Golgota, "Miesto lebky". Nevšímajme si fudí, ktorí tu kričia, ba až revú. Nevšímajme si římských vojakov, ktorí tu držia stráž a losujú o šaty odsúdených! Ale pozrite sa hoře: Na strednom kříži visí Syn Boží. Priklincovaný! Tvář má zaliatu krvou od tmovej koruny, ktorú Mu vtlačili na hlavu. Tam visí Boh. A napravo od Něho visí vrah, aj toho popravili. A zlava tiež. Potom naraz nastáva tma. Prichádza smrť. Odrazu sa jeden vrahov rozkřičí: "Počuj, ty v prostriedku, ty si povedal, že si Syn Boží. Ak ním skutočne si a nie len klamár, tak zostúp z kríža a pomož aj mne!"

Ó, to sa dá pochopiť. Člověk v úzkosti smrti povie šlová, ktorí by inak nepovedal. Potom sa ozve aj další. Vynechá Ježiša a prihovorí sa k druhému odsúdenému: "Ty sa ešte stále Boha nebojíš?!" Tak to začína, ked niekto pochopí, že Boh je svátý, ale i hrozný.

Ked bomby padali na naše mestá, Iudia stratili kontrolu nad sebou. Možno, že to zavinila cirkev, že jasné nepovedala: Boh vie byť aj hrozný! Boh móže odtiahnuť svoju ochraňujúcu ruku. "A ty sa ešte stále Boha nebojíš?!" Málo by sa to volat po našich velkomestách: "A vy sa ešte stále Boha nebojíte!" Málo by sa to revať do našich obchodných kancelárií a úradov, kde Iudia idú aj cez mrtvoly, len aby sa dostali k peniazom: "A vy sa ešte stále Boha nebojíte!" Málo by sa to povedaf mladým, ktorí žijú v smilstve:" A vy sa ešte stále Boha nebojíte! Ako si to vlastně představujete? Či ste slepí?" Tým sa to začína, ked spoznám, aký svátý a hrozný je Boh.

A potom tento lotor, ten zločinec dalej hovoří: "Nás právom odsúdili! My sme si to zaslúžili." To je to druhé, čo nás vedie k spasitelnej viere: On vyznal svoju vlastnú vinu.

Stretol som mnohých Iudí, ktorí mi povedali: "Neviem verif!" Spýtal som sa ich: "Uvědomovali ste si niekedy, že ste sa proti Bohu previnili?" "Nie, ja konám dobře a nikoho sa nebojím." Na to som im odpovedal: "Kým sa takto budete klamat, nikdy sa ku světlu nedostanete!" Nedávno som stretol jedného, ktorý přehlásil: "Ja robím dobré a nikoho sa nebojím." Nato som mu odpovedal: "Blahoželám! Ja to o sebe tvrdit nemóžem. Všeličo v mojom živote nie je v poriadku." Nato on odpovedal: "No prirodzene, ked to člověk vezme tak celkom presne!" "Ó", povedal som: "Boh to berie celkom presne! Potom neklamte sám seba!" Vidíte: K právej spasitelnej viere sa dostanete až vtedy, ked hriech budete nazývat hriechom, ked vaše špinavé sexuálně poměry nazvete smilstvom, ked vaše cudzoložstvo nazvete cudzoložstvom, ked svoju lož nenazvete prefíkanosfou, ale klamstvom, ked svoje sebectvo už nebudete pokládat za oprávněné, ale si přiznáte, že ste sám sebe svojim vlastným Bohom - a to je modloslužba. To je druhý krok, ktorý vedie k spasitelnej viere, že svoj hriech konečne nazývam hriechom, že predstúpim před Boha a přehlásím: "Pane, zaslúžil som si tvoje odsúdenie!" Je to hrozné, že vdnešných časoch si Iudia nahovárajú: "Všetko je v poriadku!" Boh nám raz z našej tváře strhne masku!

A potom už tento zločinec nevynechá Ježiša, ale obrátí sa k Němu tvárou: "Ty si nevykonal nič zlého. Prečo tu visíš?" A v tejto chvíli je mu jasné: "Ten tu visí kvóli mne! Onnesie moje viny!" Teraz už móže len volat: "Pane, Ty králů, spomeň si na mňa, ked prídeš do Svojho královstva!" Toto je tretia vec: Verí, že Kristus ho móže navěky zachránit, lebo za nás umřel. A tu mu Ježiš odpovedal: "Ešte dnes budeš so mnou v ráji!"

Vidíte: to je zachraňujúca viera: Ked pochopím svátost' Božiu, ked uznám svoju stratenosf a ked spoznám Ježiša, ktorý umřel za mňa na kříži, že On je moja jediná šanca? Bez tejto viery nie je možné problémy v živote doriešiť, ale s touto vierou je možné dostat sa k cieíu. Už vám iné nemóžem povedať nič.

Niektorí Iudia mi vytýkali: "Ved ste celkom jednostranný!" Nato som mohol len odpovedaf: "Prepáčte! Existuje len tá jedna cesta, ako to zvládnut’ v živote, v smrti a před súdom vo věčnosti: ked ja ako hriešnik prídem k Ježíšovi, kajúcne mu vyznám svojehriechy a akverím: 'Tu prýšti pre mňa drahá krv, tomu verím a rozumiem. To odstráni moje viny, lebo Ježiš za mňa mřel.'"

Chcel by som, aby ste tuto jednu vetu nikdy nezabudli: "Ježiš umřel za mňa!" Ked zajtra ráno vstanete, nech znie vo vašej památi. Ked zajtra budete začínat prácu a potom aj v zhone dňa si pomyslíte: "Ježiš umřel za mňa!" Vtedy sa stane - ak Boh dá milost - že Ho budete vzývat a poviete: "Za mňa! Potom predsa smiem veriť." V tom okamihu, ked toto pochopíte, stanete sa diefaťom Božím! Ježíš hovoří: "Ja som dveře, ked niekto vojde cezo mňa, bude spasený."

Tak teraz musím ešte doplnit tretiu vec: Rozprávat o tom, čo mi ludia pripomínajú: "Pastor Busch, ved právě v to neviem uvěřit, čo hovoříte. Pokial počúvam, tak je to pěkné, ale neviem tomu uveriť." Na to teraz musím odpovedať. Tých, ktorí takto rozprávajú, móžeme rozdělit do štyroch skupin.

3. Ludia, ktorí nevedia veriť...

a/... pretože nie sú nábožné založení

Do prvej skupiny patria tí, ktorí mi vysvetlujú: "Ja nemóžem verif, lebo nie som nábožný. Vy, pán farár, ste nábožensky založený, ale ja nie." Na toto móžem vždy len odpovedať: "Ja tiež nie som nábožný." Teda, mám velmi málo pochopenia pre vyzváňanie zvonov, pre kadidlá a podobné věci. Mám radost, žesomvposlednýchrokochvEssenemohol vždy kázat v takej sále, kde hrala len poriadna dychovka. Nebol tam ani organ, ani zvony - a nič mi nechýbalo. Nemám nič proti tomu, ale nepotrebujem to. Tak málo som nábožný!

Ked Ježiš, Syn Boží, chodil po zemi, boli velmi nábožní ludia. Boli to zákonníci, kňazi, farizeji - všetko velmi nábožní ludia. Například liberálněnáboženskí ludia boli saducejovia. To sú tí, ktorí by dnes povedali: "Ja hladám Boha v prírode." V době fašizmu hovořili: "Na našich zástavách plápolá Boh." Stále nábožní! A tí nábožní ludia ukřižovali Syna Božieho. Nehodil sa im do krámu. Okrem nich boli aj celkom nenábožní ludia: pobehlice, priekupníci - Biblia ich nazýva publikánmi -remeselníci, ktorí sa plné věnovali svojmu povolaniu, pretože museli bojovat o každodenný chlieb; popredný muž Zacheus si ako colník nahrabal velký majetok. To boli úplné nenáboženské typy Iudí. A tito našli cestu k Ježíšovi! Ako je to možné? Věděli: "My sme sa před Bohom previnili. Nič v našom živote nie je v poriadku. Príde však Spasitel, ktorý nás urobí Božími dětmi!" A věřili v Něho.

Pánježišneprišiel preto, aby nábožných ludí urobil ešte nábožnějšími, ale Pán Ježiš prišiel preto, aby zachránil hriešnikov před smrtou a peklom a urobil ich deťmi Božími! A ked sú tu Iudia, ktorí hovoria: "Neviem verif, pretože nie som nábožný," potom im móžem odpovedať: "Máte najváčšie šance stať sa diefaťom Božím!" Sme hriešnici, to vieme presne, ale: "Ježiš umřel za mňa!" Ešte raz to zdórazňujem: Ježiš neprišiel preto, aby nábožných ludí urobil ešte nábožnějšími, ale aby zo stratených hriešnikov urobil Božie děti!

b/... pretože nechcú veriť

Druhá skupina pozostáva z takých, ktorí sice hovoria: "Neviem veriť!", ktorí by si ale, keby boli celkom úprimní, v skutočnosti museli přiznat: "Javóbec nechcem veriť!" Pretože keby přijali vieru, musel by sa ich celý život změnit. To ale nechcú. Vedia, že v ich živote nič nie je v poriadku. Keby sa stali deťmi Božími, potom by museli vyjsť na světlo. Nie, to by nechceli. Potom by sa možno na nich kolegovia čudne pozerali! Čo by na to povedali příbuzní, keby sa zrazu stali kresťanmi? Nie, potom radšej nie! A ked střetnete ludí, ktorí hovoria: "Ja neviem veriť!", potom sa na nich dobré pozrite, či by nemalí povedať: "Ja vóbec nechcem veriť!"

V Biblii je jeden otrasný příběh. Na Olivovom vrchu sedí Syn Boží, Pán Ježiš. Před Ním v údolí leží vnádhemom slnečnom jase město Jeruzalém. A naproti sa zdvíhá chrámový vrch, kde bol nádherný chrám, o ktorom dokonca pohania hovořili, že to bola budova, čo by mala patřit' medzi divý světa. To všetko leží před Ním. Zrazu Jeho vylákání učeníci vidia, že Ježíšovi padajú slzy. Prekvapene a s otázkou v očiach sa pozerajú na Něho. Vtedy Pán Ježiš takto zvolal: "Jeruzalém, Jeruzalém, ako často som chcel zhromaždiť tvojich synov, ako sliepka svoje kuriatka pod svoje křídla, ale nechceli ste! Teraz stojíte před Božím súdom. Vaše město bude spustošené." Toto sú jedny z najstrašnejších slov Biblie. "Ale nechceli ste!" Jeruzalemci tiež hovořili "Nemóžeme veriť", lenže oni nechceli veriť!

Vidíte: Kto nechce veriť, ten ani nemusí! Smiem vám to povedať. V církvi existuje rožne donucovanie. V Božom královstve však je len absolútna dobrovolnost. Ten, kto chce žiť bez Boha, ten to aj smie! Boh sa nám ponúka. My však smieme odmietnuf. Chcete žit bez Boha? Smiete! Chcete žit bez zmierenia s Bohom? Smiete! Chcete vyžit bez modlitieb? Smiete! Chcete žit bez Biblie? Smiete! Chcete přestupovat Božie prikázania? Smiete! Chcete znesvácovaf nedele, cudzoložiť, opíjať sa alkoholom, klamat, kradnúf? Smiete! Ten, kto nechce toho Spasitela, ktorého Boh poslal, aby zachránil hriešnikov, móže Ho odmietnuf. Kto sa chce dostat do pekla, móže! U Boha niet donucovania. Len si, prosím, uvědomte, že potom však budete musief znášaf aj všetky následky. Boh vám prostredníctvom Ježiša ponúka odpustenie hriechov a pokoj. Smiete povedať: "Ja to nepotrebujem! Ja to nechcem!" A potom smiete takto žit! Potom si ale nemyslíte, že v posledných piatich minutách svojho života - v čase umierania - budete ešte moct pochopit, čo vám Boh celý život ponúkal. Smiete Božiu ponuku pokoja v Ježíšovi odmietnuf, potom však musíte večne žit bez pokoja s Bohom. A to je peklo!

Peklo je miesto, kde sa člověk definitivně zbavil Boha. Tam vás už nikto nebude pozývaf, ani volat. Tam by ste sa zrejme aj chceli modlit', ale už to nepojde. Možno by ste chceli vzývat měno Ježíšovo, ale už vám ani nepríde na um. Nemusíte přijat správu, ktorú vám teraz hovořím. Nemusíte sa k Ježíšovi obrátit. Ale uvědomte si, že si tým volíte peklo! Máte úplnú slobodu!

"A vy ste nechceli!" povedal Ježiš obyvatelom Jeruzaléma. Nenutil ich. Ale čo si oni zvolili, to bolo hrozné!

cl... pretože toho tolko přežili

Tretia skupina pozostáva z tých, ktorí hovoria: "Nedokážem verif!" a vždy to doplnia jednou zvláštnou větou. Tuto vetu som nikdy nepočul od žien, hovoria ju len muži. Tá veta znie takto: "Pán pastor, ja som toho už tolko přežil, že už neviem veriť!" Opýtam sa: "A čo ste přežili? Ved ani mój život nebol nudný!" "Ano, ja som toho tolko všeličoho přežil, že už ničomu neviem veriť." Táto veta koluje ako mátoha v mužskom svete. Vtedy sa im obvykle vysmievam a připomínám: "Veríte tomu, čo je uvedené v cestovnom poriadku, a veríte každému vysvetleniu, ktoré dostáváte od policajtov?" "Ano!" "Tak potom už viac nehovořte: 'Užničomu neverím', ale hovořte: 'Nič neverím okrem toho, čo je uvedené v cestovnom poriadku a čo povie policajt.'" A tak by sme mohli pokračovat, chápete. Vtedy hovořím: "Pozrite, do mójho temného života plného hriechov, špiny, noci a omylov mi vstúpil Ježiš. Vtedy som spoznal: On je Syn Boží, poslaný Bohom! A tak som odovzdal svoj život Tomu, ktorý tak vela urobil pre mňa: Ježíšovi. A ked už ozaj nikomu a ničomu nemóžete veriť, tak Tomu, ktorý svoj život obětoval za vás, Tomu móžete veriť, verit tomu, čo hovoří, áno tomu móžete veriť. Veríte všeličomu, len voči Tomu jednému, ktorému sa možno s plnou dóverou zveriť, čo ešte nikto neolutoval, tu hovoříte: 'Nie!' - to je smiešne. A přitom hovoříte, že ste toho tolko přežili. Ešte ste toho nezažili dost!" dJ... pretože ich niečo pohoršuje Stvrtá skupina tých, ktorí nevedia veriť je trochu svojrázna. Tito Iudia vraj preto nemóžu veriť, lebo sa například pohoršujú nad cirkvou, nad jej učením.

Jedna mladá Studentka sedí predo mnou a vysvětluje mi: "Študujem prírodné védy. " Hovořím: "To je pěkné, slečna! A čo má byt?" A ona pokračuje: "Pán farář, počula som jednu vašu přednášku a mám taký pocit, že máte niečo také, čo by som aj ja rada získala, ale ja neviem veriť. Viete, neviem 'strávit' všetky tie předpisy a dogmy církvi. Připadá mi to tak, ako keby som mala prehltnúť viazanicu suchého sena!" Na to som sa zasmial a povedal "Slečna, vy nemusíte prehltnúf nijakú viazanicu suchého sena. Počuli ste už o Ježíšovi?!" "Ano" hovoří. "Čo by ste povedali na to, keby som tvrdil: 'Ježiš je luhár."' "Nie", odpovedá: "tomu neverím!" "A veríte, že Ježiš hovořil pravdu?" "Ano", povedala, "tomu verím." Pýtám sa dalej: "Slečna, je volakto, komu by ste sa odvážili povedať: 'Verím, že si nikdy neklamal!'?" "Nie," hovoří, "to by som nikomu nepovedala." "Vidíte, slečna," povedal som, "vy už veríte. Vyslovili ste dóveru Ježišovi. To je predsa úžasné. Tak sa to začína. On hovoří pravdu. Biblia hovoří: 'Ale to je ten věčný život, aby poznali Toho, koho si poslal, Ježiša Krista.' Nemusíte sa trápit kvóli dogmám a inštitúciám v církvi. Ale z hmly světa k vám niekto prichádza. Stále zretelnejšie móžete vidieť na rukách raný a na hlavě stopy po tfňovej koruně, ktoré svedčia o tom, že vaše viny vzal na seba, že vás miloval ešte vtedy, ked vás nikto nemiloval. Pohlad na Ježiša vám pomóže povedaf: 'Mój Spasitel, mój Pánamój Boh!' Veriť neznamená to, že hltáme dogmy ako suché seno, lebo to farár přikázal. Veriť znamená spoznať Ježiša Krista!"

"Ha" hovoří iný, "ja nemóžem veriť, lebo farári, farári ..." Apotom to začne. Potom mi rozprávajú příběhy o farároch. Jeden mal aféry so ženami, druhý ušiel s pokladnou. Všade sa niečo udialo s farármi. "Tak ako mám ešte veriť!" A potom sa začervenám až po uši, lebo sa poznám. Ked som aj neušiel s pokladňou, ale keby ma Iudia spoznali, ani mňa by nebrali vážné. Ved čo možno na to povedať?! Teraz však dávajte dobrý pozor: Nikde v Biblii nie je napísané: "Uver svojmu farářovi a budeš spasený!", ale v Biblii stojí: "Uver v Pána Ježiša Krista a budeš spasený!" Farár móže byť - viem: sú aj iní - ale ked ako tak obstojí na svojom mieste, tak móže byt ako směrová tabula k Ježíšovi! Směrovka plní svoj účel, aj ked stojí trošku nakřivo alebo ked dážd trochu poškodil písmená. Stačí len, aby som mohol prečítať, kam ukazuje. Ani ja by som nepočúval takého farára, ktorý nie je směrovkou k Ježíšovi, ktorý bol ukřižovaný a vstal z mftvych ako Syn Boží. Ešte nikdy som sa však nerozčúlil nad směrovou tabulkou, ktorá ma správné informovala o ceste a cieli, ale jednoducho podlá nej idem cestou k cielu.

A tento cielsa volá: "Ježiš prišiel, zdroj milosti". Hádám sa nechcete pri poslednom súde postavit s obhajobou: "Pane, nepřijal som tvoju milost a odpustenie hriechov preto, lebo farář nestál za nič!"? Tak sa chcete postavit před Boha!? Připadá mi to tak, ako ten chlapec, ktorý hovoří: "Dobře mu tak, tomu mójmu otcovi, že mi odmrznú ruky. Prečo mi nekúpi rukavice!"

Nie priatelia, kto tvrdí: "Neviem veriť!", nemá pravdu.

Ježiš hovoří jednu velkolepú vetu: "Ked niekto chce plnit Božiu volu, rozozná to učenie, či je z Boha." Otázka je, či chcem začat poslúchať aj to najmenšie, čo spoznám ako Jeho vólu a aj to robit’.

4. Čo robit, ak nemóžem verit?

Chcel by som vám to ešte na závěr povedať niekolkými větami:

a/ Proste Boha o světlo!

Ved On je pri vás. Povedzte Mu:" Pane, pomož mi dospiet ku viere. Dovol mi uzrieť světlo!" On to počuje!

b / Počítá jte s prítomnosťou Boha!

Ježiš je tu! Stíšte sa a povedzte Mu: "Pane Ježišu, chcem Ti odovzdať svoj život." Tak som to urobil aj ja, ked som vo svojej úplnej bezbožnosti dostal strach před Bohom a potom som počul o Ježíšovi.

d Čítajte Bibliu!

Každý deň aspoň jednu štvrťhodinku sám s Ježišom! Čítajte si z Biblie a počúvajte, čo vám Boh chce povedať. Čítajte pozorné! A potom si zložte ruky a povedzte: "Pane Ježišu, vela by som ti toho chcel povedať. Neviem si poradiť so svojím životom, ty mi pomož!"

dJ Hladajte spoločenstvo!

Hladajte spoločenstvo s Tudmi, ktorí tiež chcú vážné byť kresťanmi! Neostávajte sami! Niet osamělých pútnikov na ceste do neba. Hladajte spoločenstvo s kresťanmi, ktorí idú po tej istej ceste.

Čo robiť, keď nás stále sprevádzajú

a nedóslednosť

Vo Wúrtembergu je niekedy počuť větičku, ktorá znie: "Začína to ísť do tuhého!" A pri našej témě by som tiež chcel povedať: "Začína to ísť do tuhého! Začína to byť vážné!"

"Ako žit, ked nás stále sprevádzajú hriech a nedósled-nost?" Tak tu vám musím hned povedať: "... ked nás hriech a nedóslednosť sprevádzajú" - to nesedí. Hriech a nedóslednosť nás totiž sprevádzajú stále. A preto som šťastný, že vám móžem hovořit' o takej velkej a nádhemej věci - o dare, ktorý robí Iudí přešťastných a bohatých. To je čosi, čo nedostat nikde kúpiť, v nijakej krajině na tejto zemi. A keby ste boli hoci aj miliardármi a boli ochotní za ňu hned odrátať na stól všetky svoje peniaze, aj tak by ste si ju nemohli kúpiť. Nedá sa zohnaf ani po známosti. Čo si dnes člověk nemóže kúpif, tak to si váčšinou ešte móže zohnať po známosti. Túto nádhemú vec, o ktorej chcem teraz rozprávať, tú nedostanete nikde ani po známosti. Táto vec sa nedá zohnať vlastnými schopnosfami. Túto vec je možné dostat' len darom. A táto velká, prapodivná a nádherná vec, o ktor ej chcem hovořit, ktorú si člověk nemóže zaobstaraf sám, ani po známosti, tá sa volá: odpustenie hriechov.

Viem, že sú teraz mnohí sklamaní a myslia si: "Odpustenie hriechov?" A preto tu hned vzniká otázka:

1. Potrebujem to?

Som přesvědčený, že polovica z vás povie: "Odpustenie hriechov? To mne netřeba!"

Jeden mladý muž mi to prednedávnom vysvětloval takto: "My predsa žijeme v době, v ktorej sa záujem a potřeba každej věci vyvolává reklamou. Naši pradedovia ešte nič nevedeli o žuvačkealebo o cigaretách. Neprestajnou reklamou v televízii, v rozhlase aj na plagátoch sme postupné a nenápadné vedení k tomu, že už ani neveríme tomu, že by sme například mohli žit bez cigarety. Týmto spósobom sa vyvolává potřeba každej věci, a tie potom možno předávat." A potom tento mladík pokračoval: "Nuž a tak to robí aj drkev. Církev vysvětluje Iudom: 'Vy potřebujete odpustenie hriechov!' a potom ho předává. Rozumiete: my necítíme potřebu - ale vy ju vyvoláváte nato, aby ste mohli předat svoj tovar!" A je to tak? Ked teraz niekoho zastavítena uliri: "Dobrý deň! Ako sa voláte?" "Majer!" "Pán Majer, potřebujete odpustenie hriechov?" A pán Majer odpovie: "Nezmysel! Potrebujem 2000 mariek, ale nie odpustenie hriechov!" Je to pravda? Takto sa vyvolává záujem o vec, ktorá tu doteraz nebola, aby sa potom na ňu Bibliou odpovedalo?

Ja vám hovořím, že to je hrozný omyl, skutočne hrůzostrašný omyl. Ved nič tak nutné nepotřebujeme ako odpustenie hriechov! Kto si myslí, že nepotřebuje odpustenie hriechov, ten ešte nepozná svátého a tak hrózostrašného Boha. Tak mnoho sa hovoří o Božej láske, že už nič nevieme o tom, že Boh - tak to je v Biblii - je hrozný Boh! Tak som saaj ja prebudil zo života hriechu, ked som zrazu pochopil: Před svátým Bohom musí mať člověk bázeň! A ten, kto hovoří: "Ja nepotrebujem nijaké odpustenie hriechov!", ten ešte nemá ani poňatia oživom Bohu, ktorý móže zatratit aj tělo ajdušu v pekle. Áno: Člověk móže na veky zahynut! To hovoří Ježiš, ktorý to musí vedieť. A ked celý svět hovoří: "Tomu neveríme!", tak potom bude celý svět stratený! Ježiš vie, čo je za oponou. A On nás dórazne varuje před zatratením! A my tu teraz stojíme so svojimi hriechmi a odvažujeme sa povedať: "Nepotřebujeme nijaké odpustenie hriechov! To len církev vyvolává urči tú potřebu, ktorej vóbec niet!" Hlúposf! Ved nič tak nutné nepotřebujeme ako právě odpustenie hriechov!

Na tom to mieste vám musím vyrozprávaf jeden zážitok. Mal som raz zhromaždenie v krásnom meste Zurichu, v Dome kongresu. Bolo to obrovské zhromaždenie. Mnoho Iudí už len muselo stát pri stene. Dole mi boli velmi nápadní dvaja páni, pretože sa veselo zabávali. Bolo na nich vidief, že přišli do toho zhromaždenia len zo zvědavosti. Jeden z nich mal krásné upravenú briadku. To ma na ňom zaujalo, lebo som si myslel: "Skoda, že ja nemóžem mať takú!" Ked som začal svoju přednášku, zaumienil som si hovořit' tak, aby to aj tí páni museli počúvat. A oni aj skutočne s velkým záujmom počúvali. Tu som po prvý raz vyslovil: "odpustenie hriechov". A v tom okamihu, ked som vyslovil "odpustenie hriechov", zbadal som, ako sa ten pán stou pěknou briadkou, začal posměšně smiať a svojmu priatelovi niečo šepkať do uší. A bola to - ako som povedal -obrovská sála. Tí dvaja páni boli dost daleko. Nemohol som teda počuť, čo ten pán povedal, ale uhádol som to z jeho tváře. Posmieval sa asi takto: "'Odpustenie hriechov'! To je typické farárske táranie! Nebesá!" A pri tom si možno myslel: "Ja predsa nie som nijaký zločinec! Ja predsa nepotrebujem nijaké odpustenie hriechov!" A takto rozmýšlate aj vy, však? "Ja predsa nie som nijaký zločinec! Ja predsa nepotrebujem nijaké odpustenie hriechov!" Tak podobné to asi aj on povedal. A tu ma pochytila zúrivosť. Viem, že před Bohom neobstojí nijaká zuřivost. Ale i napriek tomu ma občas pochytí. "Moment!", povedal som "Urobím teraz na pol minuty přestávku, aby mi prosím potom každý odpovedal slovom 'áno' alebo 'nie' na otázku, ktorú vám teraz položím: 'Chcete sa pre celú věčnost vzdat odpustenia svojich hriechov, lebo odpustenie hriechov nepotřebujete? Ano alebo nie?"' A potom som s tými tisíckami Iudí bol pol minúty celkom ticho. A zrazu vidím, ako ten muž s tou pěknou briadkou zbledol a dokonca sa pridržiaval steny. Tak sa ten chlapík nalakal. Iste pochopil: "Teraz sice hovořím: 'Nie som nijaký zločinec!' Ale ked ide o smrt a ked to začne byť vážné, tak potom by som radšej mal odpustenie hriechov. Nechcel by som sa ho na věčné časy vzdat." Ani vy! Alebo predsa?

Existuje větička, ktorú som vo svojom živote hrozne často počul: "Robím dobreanikohosa nebojím!" Ale představte si: Nepočul som to nikdy od ludí mladších ako štyridsaf rokov. Mladý člověk velmi dobré vie, že jeho život má mnoho hriechov. Až ked sme už naše svedomie bezohladne ubili, až potom dokážeme povedaf takýto nezmysel. A ked niekto tvrdí: "Ja robím dobré a nikoho sa nebojím!", tak mu móžem potvrdit: "Máš viac ako 40 rokov. To už je skleróza, že takto hovoříš. To je už bezohladne ubité svedomie!" Dokiaí totiž naše svedomie nie je ešte ubité, tak celkom presne vieme, že nič tak nutné nepotřebujeme ako právě odpustenie hriechov!

Před niekorkými rokmi raz v Essene vystupoval Bili Haley, vtedy nazývaný "modemý" hudobník, alebo lepšie povedané taký "brušný tanečník". Tisíce mladých sa zhromaždili v Grugahalle, aby si ho vypočuli i s jeho "bandou". Už při prvej piesni začali pomaly, ale iste tito mladí Iudia tú halu demolovat. Vznikla tým škoda asi za 60.000 mariek. Po tom mi jeden mladý policajt povedal: "Sedel som vpředu a musel som sa pevne držať stoličky, aby som sa nepřidal k nim." Na nasledujúci deň som išiel stredom města. A tu som videi spolu stát troch mladých, ktorí vyzerali presne tak, akoby tiež boli pri tom. Išiel som k nim a prihovoril som sa: "Dobrý deň! Stavím sa o hocičo, že ste včera večer aj vy boli u Billyho Haleya!" "Jasné, pán farář!" "O," odpovedal som im: "Poznáme sa? To je pěkné!" A pokračoval som: "Nerozumiem len, prečo vlastně ste tú halu tak zdemolovali?" A tu som dostal odpoved: "Ach, pastor Busch. Ved to je všetko len zúfalstvo!" "Cože", spýtal som sa ich: "Zúfalstvo? A prečo?" A tu mi jeden z nich odpovedal: "Ach, to ani sami nevieme!"

Velký dánský teológ a filozof Sóren Kierkegaard rozprával, že ešte ako dieta často chodieval so svojím otcom na prechádzky. Niekedy zostal jeho otec stát a zamyšlené sa díval na svojho syna. A potom povedal: "Moje milé dieta, ty tu kráčaš v takom tichom zúfalstve." Ked som si to čítal, tak som si myslel: Ked je člověk štyridsaf rokov farárom vo velkomeste, tak vie, ako to príde na každého jedného.

A teraz sa vás pýtám: Poznáte aj vy toto vnútomé zúfalstvo? Chcem vám tu povedať odkial to pochádza. Urobme si nato takú prieskumnú cestu do svojho vlastného srdca.

Pomóžem si takýmto obrazom: Ako farář v Porúrí som podnikal často cesty do barií. To vám je pěkná vec. Člověk tam dostane pracovny oděv, nasadí si ochrannú přilbu a potom sa spúšťa v ťažnej klietke do híbky - například až do osmého poschodia. A ide to aj hlbšie? Věru áno. Ale tam hlbšie sa už nechodieva, lebo tam dole je už "žumpa". Tam totiž stéká a sa zbiera voda zo šachiet a toto Iudia volajú "žumpou". Odkedy bývám v Essene, tak som raz zažil, že sa to tažné lano přetrhlo a tá klietka sa zrútila dole do tej hlbiny - až do tej žumpy. Strašné!

Táto žumpa v bani sami stala symbolom pře Iudí. Všetci viete, že v našom živote je viacero takých "poschodí". Navonok móžeme například robit celkom radostný dojem - ale v našom vnú tri to všetko vyzerá celkom ináč. Tak sa člověk móže usmievat a pri tom byt vnútome až nasmrf smutným. Člověk sa móže tvářit tak, ako keby hravo zvládal svoj život - ale celkom dole, v našom duševnom živote, v híbke nášho srdca přebývá hlboké zúfalstvo. Tak to hovoria lekári, tak to hovoria filozofovia, tak to hovoria psychológovia a tak to hovoria aj psychiatři. O tom hovoria filmy, o tom hovoria romány. Je to hrozné pozorovat, ako sa občas to zúfalstvo i ten strach stupňujú. Istý psychiater mi povedal: "Ani netušíte, aká přeplněná je moja ordinácia právě mladými Iudmi!" Lež váčšina Iudí sa vóbec nepýtá na to, odkial toto zúfalstvo i tento strach pochádzajú, pokúšajú sa ich len zbavit - opojením. Potom je však už múdrejšie, ked sa člověk pozrie skutočnosti do očí.

To, že to zúfalstvo váží dole v srdci člověka, to je podlá všetkého objavom našej doby. Pozoruhodné však je, že Biblia to konštatovala už před tri tisíc rokmi. Hovoří: "Srdce je klamné nado všetko." A všimnite si: Biblia nám hovoří aj o tom, prečo je to tak. Spomína niekolko dóvodov: že sme od upadnutia do hriechu vzdialení od Boha, že odvtedy už žijeme mimo svoj vlastný živel - viete: Boh je naším prirodzeným živlom! -, že sa v podstatě bojíme súdu živého Boha nad naším životom. Ale najzávažnejším dóvodom toho hlbokého zúfalstva nášho srdca sú naše viny, naše viny před Bohom! A tie sú tým velkým problémom nášho života, s ktorým sa my sami nedokážeme vysporiadať! My to všakvnímameapretojetohlbokézúfalstvo v našich srdciach.

Potřebujeme odpustenie hriechov? Prirodzene, že potřebujeme odpustenie hriechov! Ano, nič tak nutné nepotřebujeme, ako právě odpustenie svojich hriechov!

A čo je vlastně hriech? Hriechom je každé vzdialenie sa od Boha. My sme sa už ako hriešnici narodili. Dovolte mi použit tento příklad:

Dieta narodené v Anglicku počas druhej světověj vojny iste nemálo nič proti nám, Nemcom, ale patřilo knepriatelskému táboru. A tak aj my sme sa narodili v tábore, ktorýjenepriatelským voči Bohu - v tomto svete. A tak sme už od přírody oddělení od Boha. A teraz sa stále viac oddělujeme od Boha, ked budujeme múr hriechov a vín. Každé porušenie Božieho prikázania je ako kameň, ktorý přikládáme k tomu múru. A tak je prenás hriech hroznou skutočnosťou.

Na tomto mieste vám musím vyrozprávať, ako sami po prvý raz objasnilo, že hriech je takou strašnou skutočnosťou, a že člověk už nijaký hriech nemóže napravit. Mal som obdivuhodného otca, s ktorým ma spájal překrásný vztah. Jedného dňa som sa v podkrovnej izbe nášho domu zaoberal písomnou úlohou, ked zdola ku mne zaznělo: "Wilhelm!", tak sa totiž volám. Na to som vystrčil hlavu a pýtám sa otca, ktorý ma volal: "Čo sa stalo? Kde hoří?" A otec mi hovoří: "Musím íst do města. Nechcel by si ma sprevádzat? Dvom to je predsa len príjemnejšie!" "Ach, otecko", volám dolu, "právě pracujem na velmi dóležitej časti mojej písomnej práce. Nehodí sa mi to." "Tak idem sám," odpovedal mi. A o štmást dní bol mrtvy. U nás je taký zvyk, že sa mrtvy uloží v dome a synovia striedavo držia stráž pri otvorenej truhle. Je tichá noc. Všetko spí. Ja ticho sedím pri otvorenej truhle. A tu mi zrazu príde na um, ako ma otec před štmástimi dnami prosil, aby som ho sprevádzal do města. A ja som mu na to odpovedal 'nie'! Teraz sa dívám na něho a myslím si: "Ach, otec, požiadaj ma ešte raz!

A ked chceš, aby som išiel s tebou aj sto kilometrov, tak pójdem s tebou!" Ale jeho ústa už sú němé. A tu mi zišlo na um: Táto malá neláskavosťje teraz už strašnou skutočnosťou, ktorú ani po celu věčnost nebudem moct napravit alebo změnit.

Co myslíte, korko viny je v našom živote, kolko toho, čo sme zanedbali?! Akože sa vysporiadame so životom, ked nás stále sprevádzajú viny i to, čo sme zanedbali? Bez odpustenia hriechov sa v podstatě nikdy nemóžeme so svojím životom vysporiadať.

A pri umieraní? Akože to bude? Či chcete všetky svoje viny a hriechy vziaf so sebou do věčnosti? Ja som si často představoval, ako to tam bude. Ved čím dalej, tým som k tomu stále bližšie. To tu možno ešte pevne držíme nejakú láskyplnú ruku. Ale potom príde okamih, ked aj tú budeme musieť pustit. A vtedy dojde lodka nášho života do velkého mlčania - před Boha, před Jeho tvář! Verte mi: aj vy budete raz před Ním stát! A to so všetkými svojimi hriechmi, vinami i tým, čo ste zanedbali, so všetkým tým sa postavíte před svátého a večne živého Boha! A bude to hróza, ked zistíte: "Celu svoju vinu, i to, čo som zanedbal, som si sem priniesol so sebou!"

Potřebujeme odpustenie hriechov? Věru, nič nepotřebujeme nutnejšie, ako právě odpustenie hriechov, áno, viac ako každodenný chlieb!

2. A kde je čosi také?

Je niečo, čím by sme mohli vymazat’minulost? Ak áno, tak kde?

Vyrozprával som vám právě příběh o svojom otcovi. Ja už tú svoju vinu voči svojmu otcovi nemóžem napravit'. Rozumiete? My v podstatě už nemóžeme nič napravit na tom, čo sme zavinili! Následky před Bohom zostávajú! Všetko vyjde najavo! Bol istý muž menom Judáš, ktorý zradil svojho Spasitela za tridsaf striebomých. A až potom samu náhle vyjasnilo: "Bolo to nesprávné!" Ide k Iudom, ktorým Ho zradil, prináša im naspat tie peniaze a hovoří im: "Zradil som nevinnú krv. Berte si tie peniaze spát! Ja to chcem napravit!" A tu oni pokrčili plecami a vysvetlujú: "Čo nás je do toho? To je tvoja vec!" Aj vy sa obráťte na koho chcete a každý aj vám odpovie: "To je tvoja vec!"

Čije i napriek tomu všetkému možné zahladit, zlikvidovat naše viny a nedbalost? Kde možno čosi takého získat? Kde nájdeme odpustenie hriechov?

Priatelia moji, tu odpovedajú mužovia Biblie zborovo -jasavým zborom. Od začiatku až po koniec, od Starej po Novu zmluvu znie melódia Biblie: Existuje odpustenie hriechov!

A kde? Podte so mnou před brány Jeruzaléma na vřšok Golgota. Nevšímajme si tie velké zástupy Iudí, ani tých dvoch zločincov zavěšených na právej i na lávej straně, ani římských vojakov, ale zahladme sana toho Mužavprostriedku, ktorý tam visí na kříži. Ktože je tento Muž v prostriedku? To nie je jeden z nás. On sa raz postavil proti zástupu Iudí a povedal: "Kto ma usvědčí z nějakého hriechu?" A tu nikto nevedel ani o jednom. Z nás by sa nikto neodvážil takto sa opýtať. Potom Ho zaplietli do procesu, kde Ho vypočúvali rímski sudcovia aj vysoká židovská rada. A nenašli proti Němu nič. Lebo On nie jejedným spomedzi nás. On nepotřebuje odpustenie hriechov. A On tam visí hořena kříži?! Kto je tento Muž? On nevyšiel spomedzi Iudí tohoto světa, ale On prišiel medzi nás z inej dimenzie, z Božieho světa. Hovořím o Ježíšovi, o Božom Synovi. A On visí na kříži? Prečo? Začo? Priatelia moji, Bohjespravodlivý: Onmusíhriech potrestat'. A tak uvalil naše hriechy na Syna, na Svojho Syna, a odsúdil tie naše hriechy na Pánu Ježíšovi! "On znášal trest za náš pokoj!" Toto je tá veíká zvěst Biblie: Odsúdenie Božie dopadlo na tohoto Ježiša preto, abysmemymali pokoj! Tuje odpustenie hriechov.

Kde sa teda móžem zbavit svojich hriechov? Kde móžem dosiahnuť pokoj s Bohom? Pod Ježíšovým krížom! "Krv Ježiša Krista, Božieho Syna, očisťuje nás od každého hriechu." O, kiežby to všetci pochopili!

Raz vyšla zaujímavá kniha od Američana Williama L. Hulla. Bol to farár, ktorý trinásfkrát navštívil vraha miliónov Iudí Adolfa Eichmanna počas jeho vázenia a viedol s ním dlhé rozhovory. Počul i jeho posledné šlová - doprevádzal ho až pod šibenicu a bol pri tom, ked bol vysypaný jeho popol do

Stredozemného mora. Obsah svojich rozhovorovs Eichmannom uveřejnil pod titulom Boj o jednu dušu.

Na začiatku uvádza:

"Išlo mi o záchranu duše tohoto strašného hriešnika, aby neprišiel do pekla. A je to hrozné, ako tento muž, ktorý od písacieho štola povraždil milióny Iudí a spósobil světu mnoho hrózostrašného utrpenia, ako až do posledného dychu hovorieval: 'Ja nepotrebujem nikoho, aby zomrel za mňa.Ja nepotrebujem odpustenie hriechov. Odpustenie ani nechcem

Či chcete ísť v šlapajách Eichmannových i zomrief ako on? Ak to nechcete, tak sa celým svojím srdcom obráťte k Pánu Ježíšovi, k Božiemu Synovi, ktorý ako jediný na svetenám móže odpustit naše hriechy, pretože On pre ne zomrel a tak za nás zaplatil!

Ked farář Hulí hovorieval s Eichmannom, tak sa vždy až zhrozil nad tým, že ponúkal tomuto člověku cez krv Pána Ježiša Krista odpustenie jeho hriechov. Ved či móže takýto velký hriešnik dostat odpustenie hriechov? Ano! Ano! "Krv Ježiša Krista, Božieho Syna, očisťuje nás od každého hriechu." Ale ja ich musím vyznat, Jemu samému ich povedať a potom sa zahladieť na ten kříž a pochopit: "Tu prýšti pre mňa drahá krv, tomu verím a rozumiem. To odstráni moje viny, lebo Ježiš za mňa umřel."

Biblia používá stále nové obrazy, aby nám dobré objasnila, že ten ukřižovaný a zmrtvýchvstalý Pán Ježiš - ved On nezostal v smrti, ale na třetí deň vstal z mrtvých, to dúfam všetci viete, že On žije - že On odpúšťa hriechy.

Biblia například používá obraz o ručiteloch. Ručitel sa zavazuje, že ma zastúpi, ak nebudem moct platit. Niekto musí zaplatit! To platí v živote stále: Niekto musí zaplatit! A za každý hriech v našom živote vzniká určitá podlžnosť voči Bohu. Biblia hovoří: "Odplata za hriech je smrť." A Boh žiada ako odplatu za naše hriechy našu smrť. A tu prichádza Pán Ježiš a ide za náš hriech na smrt, aby sme my mali život. On sa stává naším Ručitelom před Bohom. A tak teraz platí: Alebo zaplatíte za svoje hriechy v pekle - alebo prídete k Ježíšovi a poviete Mu: "Pane Ježišu, ja chcem přijat, že Ty si už zaplatil za mňa!" Ernst

Gottlieb Woltersdorf vyznává vo svojej piesni: "Nič viac neviem povedať, než že prišiel Ručitel a moje dlhy uhradil, mój účet sám převzal a celkom ma vyplatil, tak že z množstva mojich vín mi ani prášok nezostal."

Biblia používá aj obraz o vykúpení. je tu člověk, ktorý sa dostal do rúk obchodníkov s otrokmi. Ten otrok sa už sám vykúpiťnemóže. A tu príde na trh s otrokmi nějaký láskavý člověk a vidí toho ubohého otroka, jeho srdce zahoří láskou voči němu a tak sa pýtá: "Kolko stojí tento otrok? Ja ho vy kúpim!" Od ktorej chvíle je už ten otrokslobodný? Ano, od okamihu, ked bol za něho zaplatený posledný halier. Pánježiš už zaplatil za nás aj ten posledný halier! A tak už móžete aj vy přijat a povedať: "Pane ježišu, naTeba teraz kladiem svoje hriechy a verím, že Ty si za mňa dokonale zaplatil!" ježiš vykupuje! Ježil oslobodzuje otrokov od hriechu! Filip Friedrich Hiller spieva: "Hriechy sú už odpuštěné. To je slovo k životu pre utrápeného ducha. V mene Ježišovom..."

Biblii nám prináša stále nové obrazy. Používá aj obraz o zmierení. Aj ten najobmedzenejší pohan vie, že potřebuje zmierenie. A preto vo všetkých náboženstvách sú celé armády kňazov, ktorí prinášajú obete zmierenia. Boh však uznává len jedinú oběť zmierenia:" Ajhla, Baránok Boží, ktorí snímá hriech světa!" To množstvo kňazov už prinieslo mnoho obětí. Ale Pán Ježiš je ten jediný kňaz, ktorý nás skutočne zmieril s Bohom! A On sám je aj tou obeťou, ktorá nás zmierila s Bohom! Len On sám nás móže zmierif so živým Bohom. Albert Knapp hovoří v jednej svojej piesni: "Večne On mi má byť před zrakom, ked On sta Baránok tichý, bledý a zakrvavený za mňa tam na kříži visí,... istotne aj na mňa myslel, ked tam zvolal: Dokonané!"

Další obraz Biblie je o umývaní. Tu píše jeden křesťan inému: "On si nás zamiloval a zmyl z nás naše hriechy Svojou krvou." Poznáte příběh o mámotratnom synovi, ktorý sa napokon ocitol v tej najváčšej špině: pri sviniach. O, a kolkí sa už dostali až k tým sviniam! Člověk musí povedať, že ich je škoda! Ten mámotratný syn sa však potom spamátal a taký, aký bol, bežal domov do náručia svojho otca. Nečistil sa prv, neobstaral si najprv nové oblečenie a novů obuv. On prišiel domov

k svojmu otcovi taký, aký bol. Až potom ho jeho otec očistil, aj znovu zaodel. Mnohí Iudia sa domnievajú, že sa najprv musia polepšit a až potom že sa móžu stať kresťanmi. To je však katastrofálný omyl! My móžeme příst k Ježíšovi takí špinaví, akí sme. A aký zašpiněný a znečistěný je náš život! Podtek Ježíšovi takí, akí ste! On vás očistí! On urobí vo vás všetko novým! "Krv Ježiša Krista, Božieho Syna, očisťuje nás od každého hriechu." Tak to dosvědčuje apoštol Ján. A takto smieme a máme aj my svědčit.

Nemóžem vám teraz vyměňovat všetky obrazy z Biblie. Ale myslím si, že si už sami začnete čítat Bibliu, aby ste vždy viac spoznávali tú nádhemú zvěst Biblie o odpuštění hriechov.

Ako mám žit, ked ma stále sprevádzajú viny a za-nedbania? To sa mi nepodaří! Ale podaří sa mi to, ked som našiel Ježiša a ked som cez Něho zažil odpustenie hriechov! Potom sa už vo mne stratí ten hlboký strach i zúfalstvo. Odovzdať sa Ježíšovi, to nie je nějaká temná, strašná záležitost, naopak -právě tým budete vyvedení z tej temnice strachu do jasných lúčov jamého slnka milosti Božej. A to vám želám z celého srdca.

Teda: Potřebujeme odpustenie hriechov? Ano! A kde ho dosiahneme? U Ježiša, toho ukřižovaného a zmrtvýchvstalého Spasitela.

3. Ako to dosiahnem?

Teraz si niekto myslí - dúfam! To je velkolepé! Iste, musí to byť nádherná vec, mat odpustenie hriechov! Ale ako to dosiahnem? Nijaké noviny o tom nepíšu, nijaký modemý román sa tým nezaoberá, nijaký film mi o tom nič nepovie.

Akože to teda dosiahnem?" Áno, ako to dosiahnem?

Tu fažko pomóže jeden druhému. Verím, že najlepšie urobíte, ked ešte dnes na tichom mieste budete volat k Pánu Ježišovi! Lebo On skutočne vstal z mrtvých. On žije! V Biblii sú Iudia, ktorí přišli k viere, označovaní takto: "Všetci, ktorí vzývajú měno Pána Ježiša." Nuž, tak teraz aj vy jednoducho prídte a volajte k Němu!

Poznáte výraz "vzývat, volat"? Počujte: Vy máte priame spojenie s Pánom Ježišom! Ale toto spojenie je u vás už tak dlho mrtvé, nevyužité! Máte priame vedenie k Pánu Ježíšovi, ktoré ste možno ešte nikdy nevyužili! Je to bieda! Zavolajte Mu. Nemusíte ani dlho volit číslo. PovedzteMu len: "Pane Ježišu!" a On je už na linke. On je už tu! A to je vlastně modlitba.

A čo Mu potom poviete? Všetko, čo máte na srdci! Povedzte: "Pane Ježišu. Mám tajný poměr k istému člověku. A sám sa z něho nemóžem dostat. Ale viem, že je to hriech, Pane Ježišu - Ty mi pomož!" - "Pane Ježišu! V mojom obchode to celkom nesedí. Daňové priznania sú už roky nesprávné. Neviem, ako to mám robit inak, pretože inak skrachujem. Pane Ježišu, Ty mi pomož!" - "Pane Ježišu! Som nevemý svojej manželke. A neviem sa z toho dostat. Pane Ježišu, Ty mi pomož!" Rozumiete? Vy móžete všetko, čo nepoviete nikomu inému, zverif Pánu Ježíšovi po Jeho linke. On vás počuje. Vybalte to! V tom je oslobodenie. Vyrozprávajte Mu celu svoju vinu.

Pýtajte sa Ho: "Pane Ježišu, pastor Busch povedal, že cez Tvoju krv bude všetko dobré. Je to pravda?" Povedzte Mu to. Zavolajte Ho ešte dnes. Začnite s Ním hovořit po tejto linke, ktorú už tak velmi dlho nepoužíváte. Teraz ju móžete riadne zafažif! Takto s Ním móžete hovořit. A podte medzi Iudí, "ktorí vzývajú měno Pána Ježiša Krista"!

Možno poviete: "Ano, ja som Mu povedal všetko, ale On mi nič neodpovedal!" Ale áno, predsa, len dávajte pozor! Teraz vám chcem povedaf ešte o tej linke, na ktorej On hovoří s vámi. Vezmitesi Novu zmluvu. A potom neskór sibudete čítat aj Starú zmluvu. Ale s ňou nezačínajte, tá je pre začiatočníkov trocha fažká. Začnite si čítat Novu zmluvu a to evanjelium podlá Jána, potom sičítajte Lukášovo evanjelium. Začnite si čítat tak, ako keby ste čítali správu o udalostiach v obrázkovom časopise. A potom zbadáte: Tu hovoří On! Lebo Biblia sa líši od ostatných knih tým, že cez toto spojenie so mnou hovoří teraz žijúci Pán.

Ktosi mi raz povedal: "Ked chcem počúvať Boha, tak idem do lesa." A ja som mu na to odpovedal: "Ved to je ale nezmysel! Lebo ked idem do lesa, tak tam počujem stromy šumief, vtáky spievať, potóčky žblnkotaf.Tojeprekrásne. Ale či sú mi moje hriechy odpuštěné a ako získám nové srdce, a či je mi Boh milostivý, na to mi ten les nedá odpoved. Na to mi odpovie Boh len cez Bibliu."

Nájdite si každý deň tichú štvrťhodinku pre Pána Ježiša. A tak vzývajúc, volajte k Pánu Ježíšovi a povedzte Mu všetko: "Pane, dnes mám tak vela ťažkých povinností. Sám ich nezvládnem." Chápete: Povedzte Mu všetko! A potom si otvorte Novů zmluvu a prečítajte si aspoň pol kapitoly. "Pane Ježišu! A teraz hovor Ty!" A tu zrazu zbadáte Božie slovo pre vás. A vy poznáte: "Toto hovoří mne." Podčiarknite si to. Najlepšie, ked si k tomu poznačíte aj dátum.

Raz som ako mladý člověk prišiel do jedného domu. Na klavíri tam ležala Biblia. Ked som ju vzal do ruky, zistil som, že v nej bolo mnoho miest podčiarknutých červenou alebo zelenou farbou s dátumami. Spýtal som sa - bola to velká rodina-"Komu patrí táto Biblia?" "Tá patří našej Emuške." Pozřel som sa na Emušku - a vzal som si ju za ženu. Lebo takú dievčinu som chcel mať, ktorá pochopila, že Pán Ježiš s námi hovoří po tejto linke a nijako inak.

Ked sa Iudia hádajú nad Bibliou, tak mi je úplné zle. Hovoria: "Ved Bibliu tiež napísali len Iudia!" - a podobné hlúposti. To ma nudí!

V prvej světověj vojně som bol ako voják jeden čas telefonistom. Vtedy sme ešte nepoznali bezdrótové spojenie. Mali sme také malé přístroje, na ktoré sa pripájali dróty. Jedného dňa som musel ísť na jeden vrch na pozorovatelnu. Tá však tam ešte nebola zabudovaná, a tak som ležal v trávě a pokúšal sa urobit spojenie k batérii. A tu prišiel na ten vrch nějaký Iahko raněný pešiak. Zavolal som na něho: "Človeče, hod sa na zem! Už nás zamerali. Za chvílu spustia palbu!" On sa teda hodil na zem a připlazil sa ku mne: "Právě som dostal pěkný zásah, s ktorým budem moct ísť domov. Počuj, ty tu máš ale starý přístroj!" "Ano", mumlem, "velmi starý model." "A svorky sú užcelkom uvolněné!" "Ano", potvrdzujem mu, "svorky sú celkom volné." "A tu je kus odlomený!" hovoří. Tu mi povolili nervy. "Tak, a teraz si už zavři ústa. Nemám čas počúvať tvoju dlhú kritiku! Musím tu počúvať a udržiavať spojenie!" A tak je to i s mojou Bibliou. Ja chcem počuť hlas Ježiša - a tu prídu Iudia, ktorí hovoria: "Bibliu napísali tiež len Iudia!" Móžem im len odpovedať: "Ach, zavřité si ústa, lebo ja tu načúvam hlasu Pána Ježiša!"

Rozumiete: Nedajte sa oklamat! On hovoří po tejto linke! A vyhladávajte spoločenstvo s Ridmi, ktorí sa tiež snažia ísf touto cestou!

Pozrite, ked vo svojich rozhovoroch občas poviem niečo také, tak mi na to Iudia vždy odpovedajú: "Ach, ved to je len pre staré babičky. Do kostola chodia len staří Iudia." A preto sa těším, že som už výše tridsaf rokov mládežnickým farárom, ktorý poznal mnoho mladých Iudí, ktorí by vám mohli dosvědčit, čo som vám povedal, že existuje odpustenie hriechov, že člověk móže hovořit s Ježišom a že On odpovedá.

Vyhladávajte spoločenstvo s takými Iudmi, ktorí už tiež majú skúsenosti s Ježišom. Ano, člověk móže nájsf Iudí, ktorí tiež chcú ísf s Ježišom k nebesiam.

A teraz stojí pre vámi Ježiš a hovoří: "Podte ku mne všetci, ktorí sa namáháte a ste přetažení, pretože vás stále sprevádzajú vaše viny a zanedbania. Ja vám dám odpočinutie! Ja vám móžem darovat odpustenie hriechov!"

Čo robiť, keď nám iní Iudia idú O

na nervy i

Táto téma celkom nesedí: - "...k e d nám iní Iudia idú na nervy" - oni nám predsa idú na nervy! Pretože iste je tu niekto, kto vám lezie na nervy - či nie? Verím, že by som mohol spokojné povedat: Nech sa přihlásí ten, kto nemá nikoho, kto by mu išiel na nervy. Nik by sa nepřihlásil! Že nám iní Iudia lezu na nervy, to sa nedá povedať len "...k e d", ale je to pravidlo. Nemám pravdu? O, áno, my si ideme navzájom strašné na nervy! Nie všetci. Například moja žena mi nejde na nervy. Ale je mnoho iných Iudí, ktorí mi velmi lezu na nervy. Aj vám? Isteže! Tolko do seba zapárame. V rodinách, v domácnostiach, so susedmi, v zaměstnaní, v podnikoch a tak isto aj v křesťanských kruhoch si idú Iudia stále navzájom na nervy. Svět je plný tajného lezenia si na nervy. Je mnoho Iudí, ktorí by mohli hovořit': "Ako by mi bolo dobré, keby toho alebo tamtých nebolo!" A tu ten druhý nie je len třňom v oku, ale tmom v živote. A preto sa o tom raz musí hovořit: Ako žit, ked nám iní Iudia lezu na nervy?

Priatelia moji, musím to všetko postavit do širšieho rámca. Pozřite: Móže sa stať, že niekto pokašlieva - a v skutočnosti má poškodené plúca. A tu nepomóžu nijaké cukríky proti kašlu. Tu sa musí ísť na dókladnejšiu diagnózu a použit inu liečbu! Rozumiete tomuto obrazu. A že si lezieme na nervy, to je iba znak toho, že Iudské tělo je choré. To, že si lezieme na nervy, má hlbšie příčiny, než len to, že například susedka je trochu nepříjemná. A preto musím túto vec postavit do celkom širokého rámca. Chcem vám ukázat, že toto lezenie si na nervy je symbolom choroby Iudstva.

1. Svět; v ktorom žijeme

Pozři te: Ja mám svoj světonázor z Biblie. A vidím, že to je ten jediný správný názor na svět; ved všetky ostatně světonázory po dvadsiatich rokoch putujú do zberu.

A Biblia hovoří: Ked Boh stvořil svět, bol ešte dokonalý. V tedy nešiel Adam Eve na nervy, a tak isto ani Eva Adamovi. Bola to dokonalá harmónia. A menovite živý Boh nešiel Iudom na nervy, ani Iudia nešli Bohu na nervy. Rozumiete: Vtedy patřilo všetko spolu. Boh i Iudia, aj Iudia navzájom medzi sebou. Ešte nebolo nijakých roztržiek.

A potom Biblia hovoří, že na začiatku ludských dějin nastala určitá prakatastrofa. Bibliaju nazýva pádom do hriechu. Hovoří, že člověk bol postavený před skúšku. Nesmel jest z istého stromu. Toto mu Boh zakázal. Ale lákalo ho to-mohol volit' - a on si vyvolil zlo, neposlušnost. Vzal zo zakázaného ovocia. A v tom okamihu, ked sa na počiatku ludských dějin odohral ten pád do hriechu, všetko sa rozbilo.

Vtedy sa Boh a ludia rozišli. Boh vyhnal člověk z raja a před jeho bránu postavil cherubína. A odvtedy sme oddělení od Boha. Odvtedy ideme Bohu na nervy - a Boh nám. Len začnite hovořit s Iudmi o Bohu. Tak sú hned nervózni: "Přestaňte s tým už konečne! Ved sa ani nevie, či ten Boh vóbec existuje!" Medzi Bohom a námi je hrozná priepasť.

A od tohoto istého okamihu sa rozdělili aj ludia. A to bolo hned zřejmé na deťoch Adama a Evy. Už vtedy začalo to, že si ludia idú navzájom na nervy.

Sú dvaja bratia. Stává sa predsa, že právě súrodenci si idú strašné na nervy. Boli velmi rozdielni, Kain a Ábel. Hádám v podstatě ani nebolo možné povedaf, prečo vlastně. Jedného dňa je Kain, rolník, s motykou na poli. A prišiel tam i Ábel. Viem si představit, ako to v Kainovi náhle všetko tak zovrelo: "Keby ten fajnový podlizovač už zmizol: Nechcem ho ani vidieť!" Ale Ábel k němu dokonca pristúpi a povie pár slov. A tu vezme Kain motyku a jednoducho ňou vrazí do jeho znenávidenej tváře - a príde k sebe až vtedy, ked už před ním jeho brat leží mrtvy. Priatelia moji, my sme všetci civilizovaní ludia, a preto sa už nevraždíme motykami. Ale ked čítáme noviny, tak cítíme, že sa to tak stává. A ked si spomínam na tie velké vražedné procesy z tretej říše, tak všetky majú ten istý kainovský úmysel: "Nenávidím rudí!" A tak člověk vraždí státisíce! Kain prišiel k sebe až vtedy, ked před ním už ležal jeho brat mrtvy. Trochu sa zíakol. Ale potom vykopal ply tkú jamu, zvalil do nej mrtvolu a přikryl žernou. Poobzeral sa dookola a zistil: "Nikto tu nebol a nik to nevidel." My ludia si vždy myslíme, že čo nikto nevidel, to sa ani nestalo. Čo myslíte, aké zážitky vlečú ludia so sebou!? Kain odchádza. Je mu hrozne. Zrazu počuje: "Kain!" "Čo je, kto to volá?" "Kain!"

A potom mu prebehne po chrbte mráz. A zrazu vie, kto to tu naňho zavolal: živý Boh! Onbol přitom! Onbol tichým divákom! "Kain!!! Kde je tvoj brat Ábel?" Kain sa chce ešte bránit: "Ved ja nie som opatrovatelom svojho brata Ábela! Či mám byť strážcom svojho brata?" "Kain", hovoří Boh, "Hlas krvi tvojho brata volá zo zeme ku mne."

Pozrite, tento příběh objasňuje: od pádu do hriechu sa všetko rozbilo. Ludia sa rozišli, my si lezieme na nervy. Aj Boh a člověk sa rozišli, Boh začal ísf Kainovi na nervy - tak ako niekomu z vás lezie na nervy. Ale my sa svojho blížneho nikdy nezbavíme - ani Pánu Bohu nikdy neujdeme: To je svět, v ktorom žijeme!

2. Dohováranie nepomóže

Áno, tu nepomóže nijaké dohováranie. Tu nepomóže například ani reč o "milom Bohu". Medzi Bohom a námi je múr, priepasť. Za vojny, ked mój dom aj naokolo pol města Essenu hořelo, přiběhla ku mne jedna žena a kričala na mňa: "Ako to móže ten váš Boh dopustit!?" A ja som jej na to odpovedal: "Mój Boh to móže dopustit. Možno je ten Boh vaším nepriatelom!" Od pádu do hriechu sa všetko rozpadlo: Boh i člověk! My smesas Bohom, aj medzi sebou navzájom rozišli. A to je ten najhlbší dóvod toho, prečo nám iní ludia lezů na nervy. Ked máte susedku, ktorá vám lezie na nervy, tak to pochádza z tohoto pádu do hriechu - a že sme padlí ludia a oddělení od Boha. A preto tu nepomóže nijaké dohováranie!

Nedávno som bol znovu na švajčiarskychhraniciach. A tam visel na pohraničnom domku milý plagát. A na ňom bolo napísané: "Spoločne sa lepšie kráča!" No, musel som si tam pomyslieť: "Jasné, ale ten plagát mi nepomóže, ked mi niekto lezie na nervy!" Alebo som před krátkým časom čítal na jednom plagáte: "Budte milívočisebe navzájom!" Američania vešajú na každom rohu plagáty s nápisom: "Keep smiling!" -"Usmievaj sa priatelsky!" Ale to tú vec v podstatě nezlepší. Nemám pravdu? Věru - ani dohováranie tu nepomóže!

Památám sa ešte, ked som ako mladý teológ býval ujednej rodiny, v ktorej bolí všetci rozvadění. Celé příbuzenstvo bývalo na jednom mieste a bolo úplné rozhádané. S veíkým oduševnením som ich jedného večera všetkých zhromaždil a pokúšal som sa ich všetkých navzájom zmierif. Vtedy som si išiel ústa vyrozprávaf. Večer o jedenástej hodině sa zjednotili a podali si ruky. Bol som taký šťastný a povedal som si: "Raz iste budeš schopným farárom. Ved si už celkom dobré začal." Išiel som šťastný domov, a nerušene som zaspal. Ráno som stretol jednu mladú pani z tých zmierených a vravím jej: "Aké to len včera večer bolo pěkné!" "Pěkné?" odpovedala mi ona. "A vy neviete, čo sa stalo?" Pýtám sa jej: "A čože sa stalo?" - a zbledol som. Oni všetci ešte na ceste domov znovu začali s tým krikom. A potom to bolo s nimi ešte horšie ako predtým! Smejete sa? ]a somsanesmial.Tu som zrazu znovu zbadal, aké vážné to je s pádom do hriechu, že sme sa s Bohom aj so svojimi blížnymi navzájom rozišli, a že tu už ani to najlepšie dohováranie nič nepomóže.

Často mi Iudia píšu: "Milý pán pastor, ja mám tam a tam příbuzných, ktorí žijú vo vzájomných sporoch. Nemohli by ste ich navštívit?" To vždy odmietam, pretoževiem, že dohováranie im nepomóže. Pomyslíte si aj teraz na Iudí, ktorí vám lezů na nervy. Darmo by som im dlho dohováral - to by nič nepomohlo. A to je to strašné. Prirodzene, že je to aj smiešne, ked člověk vidí, ako to vyzerá. Trochu vám to chcem znázornit. Bol som raz v jednej rodině. A tam prichádza ich sedemnásfročný syn: ťarbavý, v rifliach, s vlasmi na spósob Beatles. Vidím, ako jeho otca dvíha. "Pozrite na něho!" povie: "Pozritelennaneho!" Otec je usilovný a svědomitý úradník. Móžete si představit, ako sa to v otcovi všetko búri, ked vidí zo svojho syna takého nedbanlivca. Alebo tu je milá křesťanská matka, len trochu zákonnícka. Dcéra si maluje pery. A matka: "Ach, ako mi tá lezie na nervy!" A dcéra: "Ach, ako mi tá moja matka lezie na nervy!" A či to nie je všade tak? Stretol ma jeden muž, ktorý žil rozvedený, a tomu som vysvětlil: "Viete, to je hriech!" A on mi odpovedal: "Pán farář, přestaňte! Mne už lezie na nervy aj to, ako moja manželka chlípě svoju polievku!"

Zdá sa vám to smiešne? Mne sa to zdá hrozné! Poviete: "To sú maličkosti!" Maličkosti? Sú to znamenia toho, že svět vo svojom upadnuti do hriechu vypadol z Božích rúk a že my žijeme v tom padlom svete - ako ludia bez Boha!

Toto lezenie si na nervy móže vyzeraf aj velmi zle. Poznám v Essene istú mladú dievčinu, ktorá má sklerózu multiplex a je následkom tej svojej strašnej choroby celkom ochrnutá. Bývá v jednom malom dome. Blízko nej bývá jeden surový mládenec, ktorý velmi rád každý večer od pol ósmej až do jedenástej hodiny pozerá televíziu a nastavuje si aparát na čo najsilnejší zvuk. Táto úbohá dievčina večer čo večer, hodinu čo hodinu to všetko cez tú tenkú stenu musí počúvať. Prosila toho muža: "Ach, prosím vás, nastavte si zvuk na tom svojom televizore len na počúvanie v izbe!" A tento chlapík si nastavil svoj televizor ešte hlasnejšie. Představte si to: Rok čo rok, večer čo večer aj celé hodiny to tam takto hučí. Také sme my bestie, také bestie! Tak si móžete domyslieť, ako tento mladý muž lezie na nervy tejto dievčine! A je len prirodzené, že táto dievčina tiež lezie na nervy tomu mládencovi. A tak tento tichý boj cez stenu nevýslovné strpčuje život!

Ked som bol ešte celkom mladým farárom, mal som 150 konf irmantov .Potom som ich všetkých začal navštěvovat. Bývali v činžiakoch. Pri prvej návštěvě bola doma zvada, pri druhej návštěvě bol doma křik, a tak aj pri tretej návštěvě bol v dome křik. Jedného dňa som na hodině vyzval konfirmantov, aby vstali všetci,u koho doma nebývá křik. I vstali trajaaleboštyria. "Čože?" spýtal som sa ich, "u vás ostatných je v dome křik?"

" Ano!" Tak som sa spýtal tých pár konfirmantov, u koho nebol křik: "A prečo sa u vás nekřičí?" A oni mi odpovedali: "My býváme sami!"

Taká je situácia. A tu to máme zvládnut, tu máme byt šťastní a máme tvořit, ked stále čosi dráždi naše nervy! Ked nám niečo spadne na nohu, tak nás to bolí. A ked nám stále idú ludia na nervy, tak to je neznesitelné.

3. Boh zasahuje!

Keby som vám už okrem toho, čo som vám povedal doteraz, nemal viac čo povedať, tak by som radšej ani nezačal hovořit. Mám však neuveritelne velkú, ba prevratnú zvesť: Do celejtejto šlamastiky, z toho vzájomného lezenia siná nervy a nášho podpichovania, zasahuje sám živý Boh vo svojom - nám nepochopitelnom - milosrdenstve. Celý tento žalostný svět leží před Božími očami a On doň zasahuje.

On zasahuje podivuhodné. A to je tá dych zarážajúca zvěst Biblie: On preboril ten múr, ktorý je medzi Ním a námi a prichádza k nám osobné vo Svojom Synovi Ježišovi! Ked už naša doba odsunula zvesť evanjelia Ježiša ako bezvýznamná, tak to nehovoří proti evanjeliu, ale je to svědectvo hlúposti našej doby, pretože Ježiš je našou jedinou šancou! Čo váčšieho sa tu ešte má stať, než to, že Boh už zbořil ten múr, ktorý je medzi Ním a námi a dal nám Svojho Syna - doprostřed toho nášho odpadlíctva od Boha, do toho nášho lezenia si na nervy - do našich sporov? A ked ten Syn Boží, Pán Ježiš príde, celá situácia sa mění!

a/ Ježiš daruje pokoj s Bohom

A terazsa pokúsim ukázaťvám, že vježišovijesústredené všetko. Ježiš sa nerozišiel s Bohom. Ježiš je Syn Boží. Nedávno mi ktosi povedal: "Ježiš bol člověk ako my. Nanajvýš bol zakladatelom náboženstva." Jasom mu na to odpovedal: "Teda vy tu zrejme myslíte na niekoho iného než ja. Ja hovořím o tom, ktorý povedal o Sebe: 'Vy ste zdola; ja som zhora.'" Ano, ja hovořím o Synovi živého Boha, ktorý je divom, ktorý je celkom iný, ktorý je Božím vniknutím do toho strateného a prekliateho světa. On nie je rozdělený s Bohom. A Jemu nikto z ludí nejde na nervy. Jemu nešiel na nervy ani Judáš, ktorý Ho zradil. Ked mňa niekto zradí, tak mi lezie na nervy. Ježiš miloval Judáša až do konca! Takto musíte hladieť na příběh Ježiša: Muž, ktorému nikto nešiel na nervy!

Tu je ten zvláštny příběh - večer před Jeho smrfou, ked bol spolu so svojimi učeníkmi. Viete, tam na východe sa nesedáva na stoličkách, ale tam sú okolo štola rozložené široké vankúše, na ktorých sa leží. Ani ja si neviem dobré představit ako pri tom Iudia mohli jest; každopádně my by sme nevedeli takto poležiačky jest nožom a vidličkou. Oni však vtedy tak jedávali. Najprv si zobuli sandále a obyčajne si potom umyli nohy od prachu z cesty. Učeníci v tento deň vykonali veíkú púť s Ježišom. Boli teda unavení, zobuli si sandále a hodili sa na vankúše. A viem si představit, ako Peter pozerá na Jána a súčasne mu dává očami pokyn: "Jeden musí doniesf vodu a špongiu a ostatným umyt nohy. Móžeš to predsa urobit, ved si najmladší! Ján, ideš mi na nervy, že sa od toho stále tak odtahuješ!" Ján však mykne plecami a myslí si: "Ten Peter mi už lezie na nervy, že ma stále označuje za najmladšieho. Jakub by predsa tiež raz mohol doniest vodu a špongiu, aby sme si mohli poumývaf nohy!" A Jakub si zase myslí: "Ako k tomu prídem. Ja predsa patřím knajmilším učeníkom. NechtorazurobíMatúš!" Avokamihu si všetci lezů na nervy, pretože každý sa odtahuje od toho, čo má urobit. A tu vstane Ježiš. A učeníci sa nalakajú: "Hádám nie On!" A predsa, On to robí. Vojde dnu so zástěrou sluhu i s nádobou na umývanie a so špongiou - a všetkým umyje nohy. Aj Judášovi! Aj Petrovi! I Jánovi! Aj Matúšovi! A skoro by som povedal: Aj mne! To je ten Ježiš, v ktorom je všetko sústredené: Boh je v Nom a On miluje ostatných.

Musím vám ukázat Ježiša - tak Ho vidím najradšej - ako visí na kříži! Chcel by som, aby som vás mohol priviesf k tomu, aby ste v duchu stáli so mnou na tom vrchu před bránami Jeruzaléma, kde to množstvo Iudu vrieska, kde rímski vojáci stoja so svojimi kopijami, kde sa nad hlavami týčia tri kříže. Toho v prostriedku, toho mám na mysli. Toho s tfňovou korunou, toho vám chcem postavit před oči. Priatelia moji, tu On zomiera za vás, aby vás vytrhol z tejto biedy, v ktorej iným lezieme na nervy, v ktorej si sami lezieme na nervy, a kde nám iní lezů na nervy, aby vás zmieril s Bohom.

Ked chcete, aby všetko to, čo je medzi Bohom a vámi bol o odstránené, tak podte kježišovmu krížu. Ten Ježiš, ktorý zomrel za vás a za vás aj z mftvych vstal, je Božou ponukou pokoja. Uvalte všetky svoje pochybnosti na Něho - ved máte mnoho pochybností - a tak ich hodte cez palubu! Ano, hodte sa do náručia tomu Ježíšovi! Hodte všetky svoje staré závislosti, aj všetky svoje viny Ježíšovi k nohám! A to móžete urobit tak, že sa zahladíte na Ježišov kříž. Podajte Mu ruku a povedzte Mu: "Už len Tebe chcem patřit!" A v tom okamihu ste už urobili krok k pokojů s Bohom. Apoštol Pavel v liste veriacim Rimanom hovoří: "Kedže sme boli ospravedlnění z viery, máme pokoj s Bohom prostredníctvom Pána nášho Ježiša Krista." Ježiš je Božou ponukou pokoja. Prijmiteju! Najhroznejšie však je, že je vela Iudí, ktorí to sice počuli, a predsa sa do toho stavu pokoja nedostali. To je hrozné! Chcel by som zápasit o vaše srdcia! Chcel by som zápasit' o vaše duše, aby ste přijali tuto Božiu ponuku pokoja!

Mal som dnes rozhovor s niekolkými novinármi. A dospěli sme k tomu, čo vlastně ešte dnes móže člověk brat vážné. Tak som im vysvětlil: "Otvorene vám to přiznávám: po tom, čo som přežil dve světové vojny, aj ríšu fašizmu, neviem, čo by som ešte mohol brat vážné. Výroky, ktoré mi poskytujú světonázoroví proroci a politici, tie ani oni sami neberu vážné -a tak ani ja. Nevedel by som, čo iného by som medzi nebom a žernou mohol brat vážné, ako tú Božiu ponuku pokoja v Ježíšovi!" A to je to jediné, čo móžem brat vážné. Ale to sa vyplatí. A ked tu mladí i staří ludia hovoria: "My už nič nemóžeme brat vážné!", potom je evanjelium právě pře nich: V Ježíšovi vás Boh vzal neuveritelne vážné. A tak teraz tiež tak vážné prijmite Jeho ponuku pokoja v Ježíšovi!

Vidíte: Ježiš nás opátovne spojil s Bohom. Vášou biedou však je, že ste snád len "nábožní" a "platitelia cirkevnej dane"-ale ešte nemáte pokoj s Bohom. Vravím vám: Za vás Ježiš zomrel a vzal na seba všetky vaše viny, aby ste vy teraz mohli příst a padnut před Ním a povedaf: "Pane, tu prichádza jeden stratený hriešnik. Ja už teraz v Teba verím. Přijímám Ta!" - a tak přejdete do života, do pokoja s Bohom!

b/ Ježiš daruje aj pokoj s blížnym

Tam však, kde sa dostane Ježiš, tam nedosiahne člověk len pokoj s Bohom, ale aj pokoj so svojím blížnym. A tu už přestává to lezenie si na nervy.

Teraz ma dobré počúvajte: medzi vámi sú iste aj velmi nábožní Iudia, ale pokial vám iní Iudia ešte lezů na nervy, tak tu ešte čosi nesedí: Je to jasné? A vy mi poviete: "Mali by ste poznat' moju susedku: Tú kozu!" A ja vám odpovedám: "Pokial ju ešte nemilujete, zatial to s vámi ešte nie je celkom v poriadku. Lebo ked Ježiš vstúpi do nášho života, tak přestanu v nás pósobif tie slabé nervy, na ktoré nám ostatní Iudia stále lezů!"

Pozrite: kam vstúpi Ježiš, tam daruje pokoj s Bohom, aj pokoj voči tomu, kto mi lezie na nervy. A ked máte Iudí, ktorí vám lezů na nervy, tak musíte mať Ježiša! Inakvámničnepomóže. Vaše nervy sa dalej ničia v takýchto prípadoch! Ježiš vám chce darovat pokoj s Bohom a vy Ho máte vnútome přijat - a potom vám to pojde aj s inými Iudmi!

Mám istého priatela, ktorý mi je velmi blízky. Ten má velmi příjemný byt. Ale má aj nepříjemného majitela domu, ktorý je velmi zatažený na peniaze. A tu před krátkým časom mu ten majitel domu napísal nehanebný list: "To musíte urobit! A to máte spravit! A to musíte zaplatit!" A tento mój pria tel mi potom rozprával: "Mal som vyletieť z kože. Išiel som k písademu stolu, aby som mu napísal odpoved. A tu zrazu stál predo mnou obraz Ježiša, ktorý zomrel za mňa, ale aj za mójho majitela domu. Tak som už nemohol pokračovat. Išiel som k němu a povedal som mu: 'Počujte, takto sa budeme rozprávaf? Obidvaja sme predsa rozumní Iudia! Nemohli by sme sa rozumné porozprávaf? Ved vás mám naozaj rád! Netřeba, aby ste so mnou takto jednali.'" A tu bol on natolko přemožený, že sa roztržka medzi nimi stratila, takže vlastně dnes sú celkom dobrými priatelmi, ten neznesitelný majitel domu a ten učeník Ježišov.

Móžem vám vyrozprávať ešte jeden pěkný příběh? Tak dávajte pozor: Poznám istého pána menom Dapozzo. Je francúzskym evanjelistom. Ešte z koncentračného tábora má celkom rozbité rameno. A on mi vy rozprával tento příběh, na ktorý som nikdy nezabudol. Povedal mi: "V končentračnom tábore ma raz na poludnie dal zavolat velitel tábora. Zaviedli ma do izby, kde bol přikrytý stol. Ale na ňom bol len jeden příbor. A potom prišiel velitel tábora. Mal som úžasný hlad. Velitel si potom sadol a následovalo podávanie fantastického jedla, jeden chod za druhým. A ja som tam musel stát v pozore a prizerať sa. Dal mi najavo, ako mu všetko chutí a ja som umieral hladom. Ale to ešte nič nebolo. Nakoniec si dal doniesf kávu, k nej si postavil na stol jeden balík a povedal: 'Pozrite, to vám poslala vaša manželka z Paríža: pečivo!' Vedel som ako málo bolo vtedy u nás jedla a ako musela moja manželka šetřit, aby mohla upiect tieto koláčiky. A potom velitel tábora začal tieto keksy jest. Ja som ho prosil: 'Dajte mi z nich aspoň jeden, nechcem ho zjesť, ale chcem ho mať ako pamiatku na svoju manželku.' A on so smiechom zjedol aj tento posledný kúsok." To bol okamih, v ktorom to lezenie na nervy dosahuje vrchol: kde začína nenávist! A Dapozzo pokračuje doslovné takto dalej: "V tomto okamihu mi bolo jasné, čo znamená: 'Láska Božia je rozliata v našich srdciach.' Mohol som toho muža milovat. Myslel som si: 'Ty úbožiak! Nemáš nikoho, kto by fa mal rád. Obklopuje ta len samá nenávist! Ako mi je dobře, že som Božím dieťaťom!'" Rozumiete: Boh ho móže obostrief súcitom a milosrdenstvom. A on mu už nejde na nervy. A tu tento muž vyskočil - on to cítil - a vybehol von! Dapozzo ho po vojně navštívil. A tu ten muž zbledol: "Chcete sa mi pomstit!" "Ano", odpovedal Dapozzo, "chcem sa vám pomstit. Chcem si u vás vypit šálku kávy. A v aute som doniesol tortu. A teraz budeme spolu jest a pit." A tento muž s hrózou pochopil, že člověk, ktorý sa dostal pod moc Ježiša, už nemusí nenávidieť, že je už oslobodený od toho lezenia si na nervy, pretože láska Božia je rozliata v jeho srdci.

Ja som už starý velkoměstský farář a často som počul ludí nariekať: "Ja som taký opuštěný. Nikto ma nemá rád." Už to ani počúvať nemóžem. Preto vám vravím: "A ty? Kdeže je člověk, ktorý by mohol vstat a povedaf: 'Ten mi preukázal lásku?"' Viete, ja to považujem za velmi sprosté. Prepáčte, že sa tak vyjadrujem, ale ja pochádzam z Porúria a my tam hovoříme tak surovo, ked ludia stále bedákajú: "Niet už lásky vo svete!" A oni sami sú cencúlmi!

Ked som to pochopil, tak som si pomyslel:" Aj ja by som chcel preukazovať lásku." A tu som zbadal: ved to ale vóbec nevieme. Naše srdce je nevýslovné sebecké. Ano, sú ludia, ktorých móžeme mať rádi, pretože sú nám sy mpatickí. Ale tých, ktorí nám lezu na nervy?

Spomínam si na jeden rozhovor s istým komunistickým robotníkom, ktorý mi povedal: "Demonštrovali sme za najbiednejších v Šanghaji!" A ja som mu na to odpovedal: "To je velkolepé! A čo váš sused?" A tu z něho vyliezlo: "Ked ho stretnem, tak dostane po hubě!" Rozumiete: "Miluj svojho najvzdialenejšieho" - to ešte nie je také ťažké, ale: "miluj svojho blížneho" - tak to už je zložitejšie.

A teraz si myslím: tento svět by bol celkom iný, keby som vedel milovat svojho blížneho, a to aj toho najhoršieho, ba aj toho nebezpečného, aj toho, kto to so mnou myslí len zle. A to člověk sám od seba nedokáže. To už je dar Boží. Priatelia moji, prirodzene, že to nie je jednoduché. Sám som to skúsil: Ked totiž Ježiš vstúpi do nášho života a daruje nám pokoj s Bohom a súčasne nám chce darovat i pokoj s naším blížnym, tak je to velmi bolestivé, pretože nám přitom ukazuje na to, že ešte viacej my lezieme iným Iudom na nervy, než oni nám, takže my pre iných sme ovela ťažším bremenom. Od tej doby, čo poznám Ježiša, On mi ukazuje, ako sa i ja často previním na iných Iudoch. A tu nám je stále dóležitejším to, že Spasitel zomrel na kříži a že nám daruje odpustenie hriechov.

Rozumiete: Ježiš urobil tú najváčšiu revolúciu vo svete, lenže my Ho musíme přijat! A preto vás prosím, aby ste si to nielen vypočuli, ale aby ste vy sami Ježiša brali celkom vážné. Želal by som si, aby každý z vás mohol povedať: "Našiel som Ježiša! A On našiel mňa!"

Ked som bol mladý, s nadšením sme čítávali novely spisová těla Maxa Eytha, ktorý je dnes už zabudnutý. Bol

inžinierom, preto najčastejšie spracovával témy zo začiatkov technického obdobia. Jednej zo svojich noviel dal názov "Tragédia povolania". Hlavným hrdinom novely je mladý inžinier, ktorému jedného dňa za zvláštnych okolností zverili velmi významné úlohu; mal vybudovat most nad riekou, ktorá už ústí do mora. Je to velmi zložitá úloha, lebo na most pósobia už aj příliv a odliv. A na začiatku technického veku ešte neboli k dispozícii dnešné přesné meracie přístroje.

Náš mladík sa odhodlá postavit ten obrovský most. Odovzdanie mostu do prevádzky prebieha počas velkej sláv-nosti - zástavy, hudba, fotoreportéři. Vysokí štátni hodnostáři a elita města sa vo vlaku vezú cez most. Mladý inžinier je stredobodom pozornosti. Všetky noviny prinášajú jeho měno. Zlepšia sa jeho majetkové poměry a v Londýne založí velký projekčný ústav. Čoskoro sa ožení s bohatou ženou. Má všetko, čo si srdce žiada. A predsa je v jeho živote bolavé tajomstvo, o ktorom vie len jeho manželka. Stále na jeseň sa stratí. Odcestuje k svojmu mostu a ked v noci zúri búrka a bičuje dážd, on stojí, schovaný v pršiplášti, vonku pri moste a bojí sa. Doslova cíti, ako búrka tlačí na piliere jeho mosta. Stále znovu přepočítává, či piliere urobil dost pevné, či správné přepočítal tlak větra na piliere. Po utišeni vetrov a búrok vráti sa zase do Londýna, kde žije dalej ako spoločnosfou vážený a uznávaný člověk. Snaží sa správať tak, aby nikto nezbadal, že v duchu přežívá úžasný strach: "Je ten most správné postavený? Je dost pevný?" Tieto mučivé otázky sú temným tajomstvom jeho života.

Max Eyth otrasne opisuje, ako ten inžinier potom jednej hroznej búrlivej noci znovu so strachom pozoruje svoj most. Vidí, ako na most prichádza vlak. Vidí jeho zadné světlá. Tie však zrazu v hukote burky zmiznu. A on vie: vlak sa teraz zrútil do híbky, do spenenej vody. Most sa v prostriedku přelomil.

Ked som si ako mladý chlapec ten příběh čítal prvýkrát, myslel som si: "Nie sme my tiež všetci takí?" Každý z nás stavia most svojho života. A občas v bezsennej noci alebo, ak sa nás niečo velmi mocné dotkne, vynoří sa strach: "Naozaj som dobré staval most svojho života? Vydrží búrky života?" A vtedy si jasné uvědomujeme: celkom to nesedí! Most nášho života nie je celkom v poriadku! To by som vám chcel v prvom radě ukázat:

1. Nie je to celkom v poriadku

Ako velkoměstský farář som sa mnohých opýtal: "Povedzte mi, je váš život úplné v poriadku?" Nenašiel sa ani jeden, ktorý by na konci rozhovoru nebol připustil: "Úplné v poriadku? Nie! Všeličo by málo byť inak!" Prirodzene neviem, kde je slabý bod na moste vášho života. Ale sami všetci celkom presne viete: "Všeličo by málo byť inak!"

V člověku sa potom občas zrodí predsavzatie: "Chcem sa zmeniť! V tej a tej oblasti sa chcem polepšit!" Povedzte mi: veríte skutočne, že sa člověk móže zmeniť? Nie, člověk sa v podstatě zmeniť nemóže! Biblia to vyjadřuje celkom drsné: "Či móže černoch zmeniť farbu svojej kože a leopard svoje škvmy ? Tak ani vy neviete robit dobré, ked ste zvyknutí na zlé."

Svět je plný morálnych řečí a morálnych predsavzatí - ale nikto nemóže samého seba zmeniť. Možno sú to tvrdé šlová. A ja často stojím otrasený medzi Iudmi, s ktorými sa stýkám a cítim: vy to bezpečne viete, že most vášho života nie je celkom v poriadku. A potom sa pýtajú: "No a čo máme robit? Nemóžeme sa predsa zmeniť." Je to tak: "Nečistý nemóže mať čisté srdce. Klamár sa nemóže zmeniť na pravdovravného. Sebec sa nemóže zrazu stať nesebeckým, móže trochu predstierať lásku, ale v podstatě zostáva sebcom ako predtým. Nečestný sa sám nezmení na čestného." Keby som vás dókladnejšie poznal, vedel by som, kde sú slabé body mosta Vášho života. Najlepšie vám ich však vie ukázat Boh.

Biblia nám ukazuje otrasnú pravdu. Tieto myšlienky a šlová predsa nie sú moje vlastné, ale vám zvestujem slovo Božie. Vidíte: Biblia prináša neslýchané posolstvo, ktoré berie dych. Hovoří: "Živý Boh poslal do tohoto světa niekoho, kto dokáže změnit náš život - a ten niekto nie je nik menší, ako Jeho vlastný Syn - Pán Ježiš."

2. Všetko sa móže změnit

Milí priatelia, neviem, či je to vinou církvi, že mnohí Iudia považujú křesťanstvo za nudnú záležitost. Ja si zase dovolím tvrdit, že to je světoborná zvěst: Boh poslal Svojho Syna Ježiša na tento svět, ako našu jedinú nádej. Ježiš povedal tieto úžasné šlová: "Hla, činím všetko nové!" Len On, jedine On, móže Iudí změnit!

Videi som alkoholikov, ktorí boli oslobodení. Sebecké staré ženy, čo svojou sebeckosfou trápili celý svět, ktoré boli odrazu změněné a žili pre druhých. Mužov, poviazaných svojou nemravnosťou, ktorí boli oslobodení. Ježiš nás dokáže změnit! Ježiš prichádza - a hla: všetko sa stává novým! To nie sú rozprávky. Takých príkladov by som vám mohol uviesť celú kopu.

A preto my, ktorí presne vieme, že most nášho života nie jecelkom v poriadku - potřebujeme tohoto Spasitela. Potřebujeme Pána Ježiša - nie křesťanstvo - ale Krista! Rozumiete: nepotřebujeme náboženstvo, dogmy, cirkevníctvo, ale potřebujeme živého Spasitela. A On je tu! Ešte dnes móžete kNemu volat a vyznat Mu všetky slabosti svojho života. To je to velkolepé posolstvo, ktoré pre vás mám.

Dovolte mi, aby som vám to ešte bližšie vysvětlil jedným príkladom. Prednedávnom som bol týždeň v Mnichove. V střede města sa rozprestiera obrovský park - Anglická záhrada - jeden zo skvostov tohoto města. Pretože som bol ubytovaný v nedalekom hoteli, každé ráno som chodieval do toho parku.

Cez park žblnkotal potok, ponad něho viedol dřevený mostík, nalavo od ktorého bol malý vodopád. Jedného dňa vidím, že na mieste, kde dopadala voda, tancoval velký kus dřeva. A pretože som mal čas, pozoroval som, ako to dřevo stále krúžilo dookola. Chvilkami sa zdálo, že sa už dostane do prúdu a popláva dalej, ale potom ho vír vždy znovu vrátil spát na staré miesto. Na druhý deň som sa tam šiel pozrieť, a to dřevo tam ešte stále bolo. Stále to vyzeralo, ako by sa snažilo dostat sa do prúdu. Ale vír ho vždy znovu dochytil. Viete si to představit? Bol tu živý prúd, ale dřevo sa stále točilo v kruhu dookola!

Taký je aj život váčšiny Iudí. Krúti sa vždy len v tom istom starom kruhu: v tých istých hriechoch, biedach, bezbožnostiach a zúfalstvách v srdci. Přežíváme stále len všedné dni, stále dookola! Přitom tu je prúd, živé prúdenie od Syna Božieho, od Ježiša, ktorý za nás zomrel na kříži. Ak Boh nechal Svojho Syna zomrieť takou strašnou smrfou, tak to iste má význam, aj vtedy, ked to ešte nedokážete celkom pochopit! Pozrite sa v duchu na Něho! "Aj mňa, aj mňa tu zachraňuje!" To predsa musí čosi znamenat! Predsa nemóžete nad tým len tak lahko preletieť. Musíte sa snažit všetkými silami tomu porozumieť. A na třetí deň Ho Boh vzkriesil z hrobu. Od toho vzkrieseného J ežiša prichádza prúd vyslobodenia! My sme však na tom tak, ako to dřevo v Anglickej záhradě, stále sa točíme okolo seba v tom istom kruhu. Vtedy v Anglickej záhradě som uvažoval takto - to dřevo by potřebovalo len celkom malý impulz, aby sa dostalo do prúdu. Ja som však nemohol zasiahnuť, lebo som nechcel spadnúf do vody. Ale vy nie ste kus dřeva. Ten prvý krok z toho prastarého kruhu, ten krok do prúdu spasenia, ktorý vychádza zo Syna Božieho, ten musíme urobit my sami. Nakoniec predsa len pochopíme, že nás povolával Boh!

Ale teraz vám musím povedať: ten krok do prúdu spasenia musíte urobit vy sami! A sú Iudia, ktorí celkom jasné cítia, že Boh ich v srdci tiahne, aby urobili tento krok z toho prastarého kruhu do prúdu spasenia, ktorý vychádza z Ježiša.

3. Tak alebo inak

Rád by som vám to objasnil niekolkými biblickými udalosfami. Apoštola Pavla raz uvrhli do vazenia v Cézarei. V tomto meste v tých časoch sídlil římsky miestodržitel. Novým římským prokurátorom sa stal muž menom Festus. Jedného dňa ho navštívil židovský král Agrippa so svojou ženou -Bemikou. "Počúvaj, Festus" - povedali tí dvaja, "ty tu máš jedného zaujímavého vázňa, ktorý sa volá Pavel. Rádi by sme ho vypočuli." A tak jedného dňa připravili velký veřejný proces, kam predviedli toho zaujímavého vazňa Pavla. Zišli sa všetci významní dóstojníci, politici a úradníci. Festus a Agrippa s Bemikou zaujali miesto na vyvýšených trónoch. Proces prebiehal za velkej parády, poriadokzabezpečovali rímskelégie. Velkolepá událost. A vtedy predviedli obžalovaného Pavla. O niekolko minút sa však úlohy přítomných změnili. Už nie je obžalovávaný Pavel, ale celá spoločnosf okolo něho. A potom má Pavel evanjelizačný príhovor, v ktorom svojim poslucháčom objasnil, ako to je s Ježišom. Tentoraz im nevyčítal hriechy, ale im vykreslil před oči Syna Božieho, ktorý povedal: "Ak je niekto smádný, nech príde ku mne a pije." " Ak je niekto z vás smádný a hladný po živote, ak je zatažený svědomím; plný túžby po Bohu, alebo má strach před smrfou, nech počuje: Ježiš roztvára svoje náručie a volá: 'Podte ku mne všetci, ktorí pracujete a ste unavení!'" Přibližné tak to Pavel povedal. Tak velebil před nimi Pána Ježiša, s ktorým sa osobné stretol. Ked potom skončil, miestodržitel Festus přehlásil: "Pavel, vieš hovořit velmi pekne, ale ja si myslím, že to, čo hovoříš je trochu bláznivé. Dal si sa uniesť svojim temperamentom." Festus vóbec nič nepochopil. Biblia o niektorých ludoch hovoří: "leh srdce stučnelo." Srdcia omazané tukom! To sa stává: Všetko sa tu skízne. Možno sú aj medzi vámi Iudia, ktorí tiež majú tučné srdce. Taký bol aj pán Festus. Král Agrippa je však celkom rozrušený. Jeho vyjadrenie sa ma velmi dotklo: "Pavel, nechýbalo vela, že by si aj mňa přesvědčil, aby som sa stal kresfanom, učeníkom Ježiša." "Nechýbalo vela!" - a potom odišiel. A potom všetko ostalo pri starom. Ako pri tom dreve v Anglickej záhradě, všetko sa točí v starom víre, v starej všednosti, v starom živote - až do smrti a až do pekla. Stále tá stará pieseň o hriechu a samospravodlivosti. Aj u vás ostává všetko po starom? Potom Ježiš za vás zby točné zomrel. Potom pre vás Ježíšovo vzkriesenie neznamená nijaký zisk. V tom případe nemáte odpustenie, nijakú slobodu ani pokoj v Bohu. Třeba urobit len jeden krok: "Nechýba vela, aby som sa stal kresťanom." Je to zarážajúce: Ludia, ktorí sa nazývajú kresťanmi - a predsa nie sú defmi Božími. Ludia, ktorí sú nábožní, a predsa smerujú do zatratenia. Ludia, ktorí sú nábožní a predsa žijú bez duševného pokoja.

A teraz vám poviem opačný příklad. Apoštol Pavel sa jedného dňa dostal do európskeho města Filipis. Boli tam zábavné podniky, divadlo a všetko, čo patřilo k poriadnemu městu. A pretože k poriadnemu městu patří aj vázenie, tak tam ani to nechýbalo. Vaznicu spravoval jeden bývalý římsky dóstojník, ktorý to tiché miesto dostal možno za svoje staré zranenie. Raz tomuto žalářníkovi - ako o ňom čítáme v Biblii -priviedli dvoch vázňov, akých mal len zriedka: apoštola Pavla ajehosprievodcuSílasa. Velmi smělo a s oduševnením kázali v meste. Pretože sa po kázni národ začal búriť, vrchnosti města nariadili ich zatknúť. Odovzdali ich žalářníkovi: "Dobré ich do rána stráž!" A žalámik, ako sa na tvrdého bachára patří, přisvědčil: "Dobře strážit? Ano! Vykonám!" Mal tam jednu celu, tam celkom dole, kde po stěnách tiekla voda. Tam ich priviedol a pripútal refazami. Keby ste mi položili otázku, akého náboženstva bol tento člověk, tak by som vám odpovedal: Takého, aké má váčšina z vás. Veril v jestvovanie nějakého "Pánaboha", alebo hádám aj viacerých pánbohov. V Říme totiž boli náboženstvá, ktoré nikto vážné nebral. Ako v súčasnosti u nás. Viete si toho správců žalára představit? A potom sa mu stalo volačo pozoruhodné, čo sa už nedá celkom presne vysvětlit. Najprv začal Pavel o polnoci v žaláři spevom oslavovat Ježiša. Myslím, že mu to trvalo až do polnoci, kým sa vyrovnal s tým nespravodlivým zaobchádzaním, krutým uváznením a bičováním. Muž sa s tým nevie len tak Iahko vysporiadať. Potom však prišiel k závěru: "Pán Ježiš, Syn Boží, ma predsa vykúpil Svojou krvou! Som dieta Božie! Mám pokoj s Bohom! Aj tu, v žaláři, som v Jeho rukách!" A vtedy sa pustil do chválospevu. A Sílas spieval k tomu druhý hlas alebo bas. Nádherné! A vázni počúvali. Taký spev v tomto vážení ešte nikdy nepočuli.

Priatelia, mal som možnost poznat vážnice štátnej bezpečnosti. Počuf tam kliatby, výkřiky zúfalstva a hrubé nadávky strážcov. Ked som raz chcel spievat chválospev, hned mi to přísné zakázali. Asi už zistili, že je nebezpečné, kedniekto spieva na chválu Božiu. Vtedy tam ale ešte tak daleko neboli. Teda: Pavel a Sílas spievali. To samozřejmé žalámika udivilo: "Človeče, čo to spievajú?" Pozorné načúval: "Ved tí spievajú náboženské piesne. Je to možné, že to ešte niektoberie vážné? Tu v žaláři? Tajn dole v tej diere predsa každý stratí chut do spevu. A oni ešte k tomu spievajú svojmu Bohu na chválu!" A potom ten žalámik, ktorý sa medzitým už uložil do postele, zažil poriadne zemetrasenie. Bolo to od Boha. Dveře žalárasa otvárajú a vázni sú slobodní. Žalámik vyskočí z postele, oblečie si to najnutnejšie a vidí: Všetky dveře sú otvorené! "Človeče, moji vázni sú preč! Teraz ma zdegradujú! Som hotový!" Chce spáchat samovraždu. Vtedy však zdola naňho zavolá Pavel: "Nevzrušuj sa! Sme tu všetci!" Biblia sice nehovoří o tom, aké vnútomé změny nastali u žalámika, ale tomu člověku v tej chvíli bolo jasné: "Je tu živý Boh, ktorý sa zastane svojho služobníka! Je tu živý Boh, ktorého som v celom svojom živote iba urážal! Je tu živý Boh, ktorý mi musí povedat svoje 'Nie'! Je tu živý Boh, ktorý dobré pozná moje hriechy, moje špinavé záležitosti! Je tu živý Boh - a ja som stratený!" Vpadne do Pavlovej cely a zúfalo narieka: "Chlapi, čo mám robit, aby som bol zachráněný?" Zrazu si uvědomuje: Mój život je ako to dřevo v potoku v Anglickej záhradě. Točí sa stále na jednom mieste. Viete: všetko ostávalo po starom. Teraz však je preneho důležitá už len jedna otázka: "Čo mám robit, aby som sa dostal do prúdu záchrany?" My by sme mu pravděpodobně držali dlhú kázeň, verků moralistickú přednášku. Možno by sme mu povedali: "Najprv ma vyved odhalvon!" Ale Pavel mu povedal ibajednu vetu: "Potřebuješ Ježiša. Ver v Pána Ježiša Krista a budeš zachráněný aj ty, aj tvoj dom." Žalámik toho vela nevie. Len zdaleka počul, že tento Ježiš ho zachrání od Božieho hněvu, od súdu, od pekla, od starého života. Rozumiete: právě v tom okamihu dostal od Boha popostrčenie zo starého života - do prúdu záchrany. Stává sa Ježíšovým vlastníctvom. Nádheme sa ešte píše: vypustí Pavla zo žalára, nechá si rozprávaf o Ježíšovi a ešte v tú noc sa dá pokrstiť s celou svojou rodinou, aby sa stal Ježíšovým vlastníctvom. Příběh končí slovami: "A plesal s celým domom, že uvěřil Bohu." Teraz sa dostal do prúdu života! Teraz získal pokoj s Bohom!

U jedného platilo: "Nechýbalo vela." Druhý zažil postrčenie do prúdu záchrany. Ako to bude s vámi?

4. Berte vázne Ježiša!

"Všetko sa musí zmeniť, ale ako?" V prvom řade je dóležité: Musíte spoznať Ježiša! Stalo sa to hned po vojně. Dal si ma zavolat’ jeden vrchný školský riaditel: "Pán pastor, mám tu pátnásť mladých mužov. Všetci majú vojnovú maturitu, ale tá im neplatí, ak v budúcom polroku neurobia doplňkové skúšky. Sú to bývalí leteckí poručíci, delostreleckí nadporučíci a im podobní. Prirodzene že sú hrozne naštvaní, že znovu musia sedieť v školských laviciach. Boli by ste ochotný učit ich náboženstvo?" Súhlasil som a so strachom v srdci som išiel do školy. Tam už sedeli tí ostrielaní bojovníci vo vyblednutých vojenských rovnošatách. "Dobrý deň!" pozdravil som, "mám mat s vámi hodinu náboženstva." Ešte som ani neskončil prvú vetu, kedjeden z nich vstal a začal: "Ako móže Boh dovolit takú strašnú vojnu?!" A druhý pokračoval: "Kde je tu Božia láska?! Ved on mlčí, ked milióny Židov hynú v plynových komorách!" Podobné pokračovali dalej. Rútila sa na mňa celá hromada otázok. Konečne som zdvihol ruku a povedal som: "Počkajte chvílu! Ved postupujete ako slepec s palicou v hmle. Nemá zmysel o Bohu takto hovořit! Ved Boh je pre nás úplné neznámy a skrytý. Ukázal sa nám iba jediným spósobom: v Ježíšovi. Skór ako by sme pokračovali dalej, musímenajprv vedieť, ktojeježiš? Páni, před dalšou debatou mali by ste poznat zjavenie Božie. Budeme sa tým zaoberaf. Nabudúce si so sebou doneste svoje Biblie." A potom sme čítali: "Na počiatku stvořil Boh nebo a zem." Ďalej sme čítali o páde člověka a o Božom sude nad padnutým Iudstvom. Hlbokým dojmom zapósobili na nás všetkých šlová Biblie: "Poznaj a vid, aké neblahé a trpké je, že si opustil Hospodina, svojho Boha." Tieto šlová prežívajú národy. To prežívajú aj jednotlivci. Potom sme čítali o Ježíšovi! Čítali sme v jednom kuse o Jeho smrti a vzkriesení. Nezabudnutelné sú pre mňa chvíle, ked v úplnom tichu jeden čítal a ostatní počúvali. Z tých mocných Božích skutkov v Ježišovi sa nám až zastavoval dych. Vládlo medzi nimi také pohnutie, že im všetky hlúpe debaty uviazli v hrdle. Pokládali sazakresťanov- a nič nevedeli o živom Bohu, ktorý v Ježišovi prišiel k nám a urobil pre nás všetko! A potom:

Prosím, berte vážné Ježišaa Jeho pozvanie! Ježiš povedal jedno podobenstvo: Jeden král usporiadal svadbu. Rozposlal sluhov, aby zavolali pozvaných: "Prídte, už je všetko připravené!" Tí sa však začnu vyhovárať: "Rád by som išiel, ale právě som uzavřel velkú obchodnú zmluvu a musím sa o ňu starat." - rozumiete? Hovoria mi: "Vy ste farář. S vámi je to všetko úplné inak ako s námi. Obchodníksi to nemóže dovolit." Inýsa ospravedlňuje: "Velmi dakujem, ale právě som sa oženil. Medové týždne..., hádám pochopíte, vtedy sa člověk nemóže dost dobré věnovat iným veciam!" Ani jeden neprišiel. Pokúsim sa představit' si, ako žili tito Iudia dalej. "Vlastně som mal ísf ku královskému synovi, ale niečo mi přišlo do cesty..."

Robí to tak váčšina: Vlastně by som mal byť Božím dieťaťom, ale sa k tomu nějako neviem dostat. Ano, vlastně...! O, prosím vás, prijmite Ježiša vierou!

Mnohí hovoria: "Ja mám tiež vieru." Čomu všetkému Němci v tretej říši už uvěřili: Fuhrerovi, Nemecku, konečnému vífazstvu, zázračným zbraniam atd. Už sme věřili všeličomu. Nestačí však, že mám tiež nejakú vieru, ja musím dójsf k zmiereniu s Bohom. Dosiahnuť to móžem jedine prostřednictvím Ježiša! Chcel by som vám ukázat, čo to znamená veriť. Rád by som vám to objasnil na niekolkých príbehoch.

Ako celkom mladý farár som v jednej strašnej štvrti chodil na návštěvy z domu do domu. Všade, kam som prišiel, mi před nosom zabuchli dveře so slovami: "Nič nekúpime!" To som vždy hned strčil nohu medzi dveře a vysvětloval: "Nič nepředávám. Chcel by som vám čosi darovat! Som farár." "Faráriská nepotřebujeme!" Jedného dňa som prišiel do jedného bytu a ked som otvoril dveře, dostal som sa rovno do kuchyně. Zúrivo tam pobehoval jeden mladý muž. "Dobrý deň!", pozdravím. "Deň!" "Som evanjelický farár." Na to sa on zastaví a křičí: "Čo? Farárisko? To mi ešte chýbalo! Už len to mi chýbalo! Vypadnite! Ja už ničomu neverím, stratil som vieru v [udstvo." Přežíval asi niečo ťažké. Odpovedám mu: "Mladý muž, dovolte, aby som vás objal. Aj ja som stratil svoju vieru v [udstvo! V tom sa teda výborné zhodneme!" "Ako?", pýtá sa prekvapene." Ako farár predsa musíte podporovat vieru v [udstvo!" "Musím?", pýtám sa. "Svoju vieru som žialstratil. Bol som na vojně. Ked si pomyslím na tie oplzlosti, spinu a na to, ako jeden druhému záviděl... Nie! Dakujem! Mojaviera v fu dstvo sa rozpadla na prach!" "Ano, ale potom nerozumiem, prečo ste farárom?" "O," odpovedal som, "dostal som novu vieru, ktorá vydrží!" "No, to by som rád vedel, aká je to viera?"

V tedy som mu mohol zvěstovat evanjelium: "Len velká dóvera v Ježiša Krista, ktorý prišiel k nám, je jedinou možnosťou záchrany pre tento svět." "Ježiš?", diví sa. "Ved to je křesťanstvo! Myslel som si, že to už dávno zaniklo!" "Ale kdeže, to ešte len vtedy poriadne začína, ked sa všetky ostatně viery zrútia!"

Prial by som vám, aby ste svoju všelijako falošnú vieru hodili cez palubu a našli dóveru k Ježíšovi!

Hned po vojně som si zohnal staré auto Opel P4, lebo som chcel vela cestovat'. Bol to úžasný model! Ked som s tým malým P4 poprvýkrát prihrkotal, jeden z mojich priatelov zvolal: "Prepánakrála! Teraz budeme musief dat všetky stromy očalúnit! Pastor chodí autom!" Nahněvaně som povedal: "Myslíš si, že neviem šoférovat." "Ale iste, ved máš vodičský preukaz!" "Tak pod, nastup!" vyzval som ho. "Nie, radšej nie! Ešte som nespísal svoju poslednú volu!" odpovedal. V tej chvíli tam přišla moja manželka. "Zena, pod, nastup!" povedal som jej. A ona nastúpila! Bez zaváhania! Žije až dodnes. V tom okamihu, ked opustila pevnú zem a nastúpila ku mne, zverila svoj život mne. Tak to urobte aj voči Ježíšovi: Zverte Mu bezpodmienečne svoj život!

Nedávno som čítal otrasnú správu z druhej světověj vojny, ako sa do Stalingradského kotlá, obklúčeného ruskými vojskami, dostalo ešte posledně nemecké lietadlo. Naplnili ho raněnými. Potom však přišli ešte další vojáci, ktorí boli Iahšie zranění alebo čiastočne omrznutí. Všetci chceli tým lietadlom odletief, hoci už bolo plné. Vyliezali na stroj, kam sa len mohli zachytit: zvonku na klučky dveří, na podvozok. Nakoniec sa lietadlo vznieslo. Po pristátí však na lietadle už nebol ani jeden z tých, čo sa naň povešali zvonku. Ich ruky zmrzli - odviala ich burka. Zachránili sa len tí, čo boli v lietadle!

Vtedy som musel myslieťna toto: evanjelium o Ježíšovi, Synovi Božom je ako lietadlo, ktoré zachraňuje. Dá sa ním vyletieť z údolia zahynutia, je v ňom dost miesta. Napriek tomu mnohí nie sú vo vnútri, poriadne nenastúpili, ale visia zvonku. Prídu raz za rokna Vianoce do kostola. Dajú sa pokrstiť, ale veria všetkému, čo sa naskytne. A potom, ked umní, má pastor potvrdit, že to boli dobří Iudia. Rozumiete: Visia len zvonku. Móžete si byť istí: takí budu strhnutí. Zachráněný je len ten, kto je vo vnútri! Ste naozaj vo vnútri?

Peklo bude raz plné Iudí, ktorí věděli o Ježíšovi, ale nenas túpilikNemu. Rozumiete: Veriťvježiša znamená nastúpiť k Němu. Urobte to! On je jediný, komu móžeme svoj život bez váhania zverif.

Nakoniec by som vám ešte raz chcel postavit před oči Ježišov kříž. Podte teraz v duchu so mnou na Golgotu, na vrch před bránami Jeruzaléma. Tam visí na kříži Boží Syn. Pod krížom je jediné miesto na celom svete, kde člověk móže nájsť odpustenie hriechov, tak, že sa všetko změní!

V meste Lúbecku je nádherný starý chrám - Lúbecký dóm,vktoromjeznámy oltámy obraz z 15. storočia od Hansa Memlinga "Ukrižovanie Krista". Ked v roku 1942 pri bombardovaní kostol hořel, neznámy voják so svojimi priatelmi vbehol do kostola a s nasadením života ten obraz zachránil. Krátko po vojně som mal v Lúbecku přednášku. Jedného dňa ma zavolal riaditel múzea: "Mám v pivnici slávny Memlingov obraz. Ak ho chcete vidieť, rád vám ho ukážem." Nenechal som si ujsť tuto příležitost. S riaditelom muzea a ešte s jedným priatelom sme zišli do pivnice. Skutočne obdivuhodný obraz: Vojáci na koňoch, žoldnieri hrajúci kočky, pestrý zástup Iudí, plačúce ženy, posmievajúci sa farizeji. Nad tým všetkým sa týčia tie tri kříže. Objavil som však zvláštnu vec: uprostřed tlačenice, pod Ježíšovým krížom, je prázdné miesto zarastené trávou, jediné volné miesto. "Je to zvláštně", poznamenal som, "obraz je přeplněný postavami, iba jediné miesto je prázdné a to právě pod Ježíšovým krížom. Na čo asi myslel Memling, ked ten obraz maloval?" Maliari středověku boli do istej miery expresionisti, vždy chceli svojimi obrazmi niečo vyjádřit. Mój priatel mi to vysvětlil: "Myslím, že maliar tým chcel povedaf: Tu, pod Ježíšovým krížom, je volné miesto. Móžeš sa to postavit' aj ty!"

Často myslím na ten obraz: "Tu, pod tým krížom, smrť už stráca svoju hrózu; V Ježíšových ranách hlbokých, móžem vidieť záchranu. Ruky má rozprestreté na záchranu každého hriešnika ..." Ano, som šťastný, že sa aj pre mňa nájde miesto pod krížom Ježiša, Syna Božieho. To miesto je volné aj pre vás! Dokedy však bude to miesto prázdné? Až na veky?

m    Ě

Bezo

mna.

Každá doba prináša svoje zvláštně frázy, ktoré člověk potom neprestajne počúva pri každej vhodnej i nevhodnej příležitosti. Jednou z najznámejších fráz našej doby je u nás "Bezo mňa!" A týmto slovom bijeme okolo seba, bijeme iných, áno, touto frázou zabíjame seba samých. A tak vidíme, že toto

"Ja nie!" je velmi nebezpečnou, ba životunebezpečnou frázou. Ale táto fráza móže nadobudnúf aj neslýchané kladný význam. Nuž si to hned teraz preveríme.

1. Nehovoríme to vtedy, ked to povedat máme

V Biblii je jeden prastarý příběh, ktorý však je velmi aktuálny a patří presne sem. A tak vám ho vyrozprávam.

Iste ste už všetci počuli o Abrahámovi, o tom Božom mužovi, o ktorom je hned na začiatku Biblie správa: "Uvěřil Abrahám Bohu a počítalo sa mu to za spravodlivosfAbrahám bol mužom, ktorý sice velmi presne vedel o vine vo svojom živote, ktorý však tak žil před očami Božími, že poznal svoje hriechy, Bohu ich vyznával a vo viere přijal Božie zmierenie. Tento Abrahám sa jedného dňa dostal so svojím synovcom Lótom do velmi kritickej situácie. Biblia hovoří, že "Abrahám bol velmi bohatý, mal stáda." Ale aj "Lót mal ovce i do-bytok." A potom došlo k tomu, že "vznikol spor medzi pastiermi Abrahámových a Lótových stád." A takto hrozil velký veřejný konflikt medzi tými dvorná příbuznými. Poznáte to: "lud bez dostatočného priestoru!" - a tak spory medzi pastiermi jedného i druhého nadobúdali stále hrozivejšie formy. Stále znova prichádzali k svojim pánom a vzrušené rozprávali o prudkých zvadách i slovných súbojoch. Situácia sa zhoršovala. A tu, priatelia moji, keby ste vy boli na mieste Abrahámovom, ktorý bol Lótovým omnoho starším strýkom, čo by ste vy v takej to situácii podnikli? Keby som bol ja strýkom toho Léta, bol by som asi povedal: "Čo sú to za spósoby, ako sa tvoji pastieri správajú k mojim! Zmiznite odtialto!" A na to by Lót bol odpovedal: "Nikdy! Ja si bráním svoje právo. Ty musíš ustúpif!" A takto by bol tento spor pokračoval do nekonečna. Tak vidíte: Tu bol okamih, vktoromnutnemuselo vzniknut velké nedorozumenie medzi Abrahámom a Lótom. A hla, tu stojí starý zbožný Abrahám před Božími očami, hladí na svojho synovca a myslí si: "Spor? Hádka? Bezo mňa! Bezo mňa!" A tak Abrahám položí ruku na rameno svojhosynovca a povie mu: "Mój milý, nech nieto sváru medzi mnou a medzi tebou, ani medzitvojimi a mojimi pastiermi, ved sme bratia!" A potom mu dá návrh, ktorým by sa všetko mohlo dat do poriadku, hoci by to bolo pre něho nevýhodou. Ale "Spor? Bezo mňa!"

Dovolujem si opýtaf sa vás - tu přítomných žien i mužov: Přežili ste už aj vy také chvíle, ked sa na vás niekto takto vyrútil. A mysleli ste přitom: "Hádka? Bezo mňa!"? Takto ste reagovali? Nie, iste ste tento spor přijali s radosťou, a ešte dnes máte zvady s paňou Schultzovou alebo so susedom. Tak vidíte, ako často by tu bolo to slovíčko "Bezo mňa!" na mieste. Pán Ježiš hovoří: "Blahoslavení, ktorí tvoria pokoj." Naše křesťanstvo je preto tak málo hodné, lebo my v rozhodujúcich okamihoch nevieme povedaf: "Spor? Bezo mňa!", pretože my právě v tých rozhodujúcich chvílach úboho zlyhávame.

Alebo vám vyrozprávam ešte iný příběh, ktorý mám velmi rád. Ved poznáte ten předivný příběh v Biblii, příběh o jednom mladom mužovi menom Jozef, ktorého jeho bratia ešte ako chlapca předali? Ako otrok sa dostal do Egypta, do tej velkej, vtedy tak kulturně vyspelej krajiny, do Egypta, do domu bohatého muža menom Putifár. Tento pán Putifár mal zástupy otrokov a velké domy. Jozef však v dňoch svojej mladosti urobil zmluvu so živým Bohom. To sa stává. Mladý muž povie živému Bohu: "Ja chcem patriťTebe!" A teraz tu,hla, je v Egypte celkom sám. Vidí, ako tam ostatní otroci kradnú a klamu. Ale on sa nepřidá. Vysmievajú sa mu preto. Jeho pán však získá k němu dóveru a mnohé mu zverí. Viete: "kresfania sú trápni ludia, ale predsa sa im móže niečo zveriť, kedže nekradná ani neklamú." A tak sa stalo, že tento mladý muž, ked dorástol, spravoval nakoniec svojmu pánovi Putifárovi všetko. Biblia to tak pekne hovoří, a to sa mi velmi páči, ked si pomyslím: "Putifár ponechal v Jozefových rukách všetko, čo mal, a popři tom sa nestaral o nič, iba ak o chlieb, ktorý jedol." Aj toto by si bol dal od Jozefa odobrať, ale to už musel zvládnut sám. Tento Jozef sa stal pěkným mladým mužom. Bol dobré a elegantne oblečený. A tu ho objavila mladá manželka jeho pána .Jeto pohanská žena.

Nemá čo robiť. Viete, tá pani Putifárová mala na všetko otrokov a tak: "Zahálanieje počiatkom každej neřesti." Je to skutočne tak. Jedného dňa jej padli oči na Jozefa. A vtedy začala s ním flirtovat. Jozef sa však tvářil, akoby to nevidel. A potom sa došlo k tej hroznej scéně, ked pani Putifárová bola s Jozefom sama doma. Zrazu stojí před ním v celej svojej bezuzdnej náruživosti, chytí ho za šaty a prosí ho: "Jozef, Iahni si ku mne!" Je to až ohromujúco krásné, ako nám potom Biblia rozpráva, čo Jozef po krátkom uvážení odpovedal: "Bezo mňa! Bezo mna! Cudzoložstvo? Bezo mňa!" Nuž, takto hovoříme my.

Muži Biblie hovořili ovela krajšie. Jozef sa vyjádřil ovela krajšie: "Ako by som mohol spáchat' takú verku nešlachetnosf a zhřešit proti Bohu?" A to je: "Bezo mňa!"

Iste tu nie je nikto zo starších Iudí, kto by ešte nezažil takéto chvíle rozhodovania, ked před vámi stálo pokušenie k hriechu, ktorý dnes za nijakú cenu nechce byt nazývaný hriechom, teda ked ste boli pokúšaní k nemravnosti? Povedali ste si vtedy tiež: "Boh ma vidí! Bezo mňa!"? Ako sa cítíme pri pohlade na tohoto Jozefa? Ach, myslím, že nám vtedy nenapadlo, že sme mali povedať: "Bezo mňa! Bezo mňa!" - pretože tu je Božie prikázanie, aby sme žili čisto a mravné v slovách i v skutkoch. Toto "Bezo mňa!" nám tak zriedka príde na um! Javám však hovořím: Bohu to príde na um! A Bohu jedného dňa prídu na um všetky naše hriechy. Je to strašné, že nám v takomto rozhodujúcom okamihu to slovíčko "Bezo mňa!" nepríde na um. A přitom by to bolo také dobré slovo - zakaždým, ked upadáme do pokušenia, že by sme mali pošliapať Božie prikázania. Ved znamením našej doby je to, že Božie prikázania v nej už vóbec neplatia.

Mal som raz mať přednášku před hannoverskými farármi pri uvádzaní terajšieho biskupa do jeho úřadu. A ten ma prosil, aby som prehovoril na tému: "Čo chýba nám farárom i našim cirkevným zborom?" Tak som potom v tej prednáške povedal: "Nuž, musím tu povedať len to jedno jediné: Všetkým nám chýba strach, že móžeme příst do pekla, že Pán Boh berie všetko naozaj vážné, že On trvá na Svojich prikázania."

Nuž, také dobré je to slovíčko "Bezo mňa!" Ked nás duch času ovládne, aby sme Božie prikázania jednoducho pošliapali, tak: "Bezo mňa!"

V Biblii je aj jeden úchvatný příběh. Syn Boží stojí na vrchu. A diabol - neveríte, že existuje i diabol? On je tu! Móžete sa na to spolahnúf! - on stojí pri Božom Synovi, ukazuje Mu všetky královstvá světa aj ich slávu a hovoří Mu: "Toto všetko ti dám, ked len na okamih skloníš Svoje kolená predo mnou, len na chvílu!" A predsa tu Syn Boží odpovedá: "Bezo mňa! Celý svět móže sklonit svoje kolená před tebou - ale 'Bezo mňa!'" A Pán Ježiš to povedal krajšie: "Pánovi, svojmu Bohu, budeš sa klaňať! Jemu samému budeš slúžiť!"

Keby nás to slovíčko "Bezo mňa!" predsa len napadlo vždy v tých rozhodujúcich okamihoch, však? Je to také hlúpe: Nepovieme to vtedy, keby sme to mali povedat!

2. My to povieme vtedy, keby sme to nemalí povedat

Ach, priatelia moji, váčšina hovoří "Bezo mňa!" na nesprávnom mieste.

Predo mnou stojí mládenec, skutočne - chlap na mieste, ako zvykneme hovořit. Vravím mu: "Človeče, čo by z teba mohlo byt, keby si sa rozhodol odovzdať svoj život živému Bohu!" "Nie", odpovedá mi, "Bezo mňa!"

My zaobchádzame s Bohom, ako... Dovolte mi tu použit jeden příklad: Lekár mi odporúčal prechádzaf sa hodinu každý deň. Idem teda nedávno v Essene cestou pozdíž južného nádražia a zrazu vidím, že tam uprostřed cesty stojí pohovka. Ludia ju už dalej nemohli používat a tak v noci alebo už za súmraku ju jednoducho tam postavili ako do parku. "Nech sa už město postará, aby zmizla." Viem si dobré představit históriu tejto pohovky: Možno ju niekto zdědil po starej mamě, ktorá právě zomrela. Mladí ludia chcú dnes mať v modemých domoch aj modemý nábytok. "Ano," povedali si, "čo urobíme s tou starou pohovkou? Tá věru už nepatří k nášmu životnému štýlu.

A ktovie, čo všetko, aký škodlivý hmyz sa v nej zdržiava. Tak ju jednoducho vyhodíme von!" A tak ju postavili kdesi len tak do parku. A právě tak to dnešný člověk robí so živým Bohom. Boh sa už nehodí do nášho životného štýlu. Boh sa už nehodí do nasej modemej pluralistickej spoločnosti. Boh sa nehodí do nášho terajšieho zmýšlania. Co by sme si dnes ešte počali s Pánom Bohom? Odložme tú starú pohovku jednoducho do kostola! Ten je tak či tak po celý týždeň zatvorený.

Priatelia moji! Živý Boh nie je nějakou starou pohovkou. Je to jasné? Živý Boh nie je nějakým starým kusom nábytku, ktorý by sme podlá chuti, lebo sa už stal nemodemým, mohli vyřadit' zo svojho života. Máte aspoň trochu poňatia o tom, kto je to - živý Boh? Možno je to aj vinou církvi, že sa Boh stal problémom. Ved by nám mal behať po chrbte mráz, ked len vyslovíme měno "Boh"! O, tento Iahostajný vztah oproti Němu: Bezo mňa!

Musím vám dalej ešte niečo vyrozprávať. Pozrite: vo všeobecnosti sa hovoří, že celý náš Západ je chorý, nielen telesne: na rakovinu - ba aj na všetky iné možné choroby, ale aj duševne. A viete, to je to strašné, že sme duševne choří. Či viete, že počet melancholických Iudí hrozivo stupa? Múdri Iudia už premýšlajú o tom, na čo je ten náš starý kultúmy svět chorý. A k tejto věci istý švajčiarsky lekár vyslovil naozaj velmi rozumné slovo: "Naša doba je vážné chorá na Boha." Vidíte: V středověku ešte Iudia počítali s Bohom. Velké chrámy sú toho svedkami. A predsa sa Iudia pokusili zbavit sa Boha. Celý marxizmus je gigantickým pokusom: uniknut' Bohu. Ludia sa pokusili urobit si boha z techniky, a tak sa pokúsili zbavit sa Boha. Vědci si až do krvi upísali ruky, aby dokázali, že niet nijakého Boha! A masy prevolávali: "Náboženstvo je ópium Iudstva!" Aj ten najhlúpejší malý chlapec sa pýtal: "Kde by mohol byť Boh?" a dalej si cmúlal palec: "Ja som Ho ešte nikdy nevidel, a preto tu nie je!" A takto sa člověk velikášsky pokusil zbavit' sa Boha.

A viete, ako je to dnes? Člověk sa Boha nezbavil! Hladám nějakého ateistu, ktorý by ešte mal odvahu vážné vyhlásit: "Boh nežije!" Takého už niet! A ked je, nuž jetakýhlúpy,

že ho neberu vážné. Velký zakladatel modemej atómovej fyziky profesor Max Plaňek krátko před svojou smrfou uveřejnil brožúrku s titulom: "Náboženstvo a přírodně védy." A v tom zošite hovoří: "Dnes je pre nás prírodovedcov samozrejmosťou, žena konci nášho poznania stojí živý Stvořitel." Tak vidíte: nezbavili sme sa Boha!

Před krátkým časom som mal přednášky v istom horskom městečku. Ked som raz večer vychádzal z kostola, stálo tam vonku niekolko dvadsaťročných mládencov. "Prečo neprídete dnu?" spýtalsom sa ich. "Hm!" dostal som odpoved.

A ja som im povedal: "No, to predsa nie je nijaká odpoved, odpovedať len: 'Hm!' Ja sa ťa pýtám", oslovil som jednému z nich, "či žije Boh alebo nie?" A ten mi odpovedal: "Ja to neviem." Aja som na to povedal: "Toje predsa strašné, človeče! Alebo žije, a potom musíš patřit Jemu, alebo nežije a potom vystup z církvi. Alebo si už vystúpil?" Odpovedal mi: "Nie!" Pýtám sa druhého: "Žije Boh?" "Ano, ja tomu verím." "Ó!

A povedz: Zachováváš Jeho prikázania?" "Nie!" Takto som sa pýtal všetkých tých mládencov. A nikto medzi nimi nebol taký, čo by sa odvážil Boha popieraf. Ale nebol medzi nimi ani taký, ktorý by chcel vážné a úprimne patřit Bohu. A tak je to všade.

Ked chodím na návštěvy, tak mi muži odpovedajú: "Ja tiež verím v Pánaboha, ale do kostola nech si chodia iní." Rozumiete: Člověk nepopiera Boha, ale ani Mu nechce patřit!

Otázka o Bohu nie je doriešená. A nevyriešené otázky spósobujú komplex, duševnu chorobu, chorobu, ktorá ničí člověka. A my sa zničíme, pretože nemáme odvahu vyjasnit si tú záležitost s Bohom! V kostole vždy sedí desať žien a jeden muž. Kde sú tí chýbajúci mužovia? Ručím vám za to, že sa duševne zničia skór než prídu do pekla, pretože nemajú odvahu, aby patřili Bohu, ale ani sa Ho nemóžu zbavit.

V tejtosituácii stojíme my kresťania s tou dych vyrážajúcou zvesťou, že právě tento Boh, s ktorým tak hanebne zaobchádzame, právě On rozbořil ten múr, ktorý nás dělil od Něho a prišiel k nám v Ježíšovi. Ten Božský Spasitel prišiel na tento svět! Ale to ešte nestačí, že prišiel. On aj zomrel na kříži za nás! Čo má pre vás ešte Boh urobit? Na kříži zomrel za vás! A potom mocné vstal z mf tvých, vzal smrti moc a přerazil cestu do života. A my tu stojíme a hovoříme: "Ach, áno, je to velmi pěkné, aj to rád počúvam, ale: Bezo mňa!" Při tolkej nedůslednosti je člověku až zle, jednoducho fyzicky zle!

Ako mladý farář som mal vo svojom zbore robotníka, ktorý ma neustále odmietal a sa mi posmieval, ked som sa s ním chcel porozprávať o Ježíšovi. Ked som sa ho raz opýtal: "Ako chcete raz zomrief?", tak mi odpovedal: "Vy faráriská vždy naháňate Iudom strach zo smrti! Bezo mňa!" Takto vzdoroval. A potom tento člověk umiera, ešte ani nie štyridsafročný. Jednej noci ma volá jeho manželka. Náhlím sa k němu a hovořím mu: "Toto je posledná hodina, v ktorej ťa Ježiš posledný raz volá k Sebe!" Avšakbolo to strašné! Chcel sa pomodlit. Aleužnemohol. Hovořil som mu šlová Biblie, šlová milosti - ale už ich nevnímal! Povedal "bezo mňa!" A teraz už nechcel Boh! A on zomrel vo velkom zúfalstve bez pokoja s Bohom.

Zaprisahávam vás: Začnite brat vážné tuto zvěst vyrážajúcu dych: "Tak (velmi) Boh miloval svět, že Svojho jednorodeného Syna dal, aby nezahynul, ale věčný život mal každý, kto sa Mu zveril." Ten Ježiš však robí ešte ovela viac. On hovoří ešte niečomimoriadneznepokojujúce: "Ajhla, stojím pri dverách tvojhosrdca a klopem." Ach, priatelia moji, sú všelijakí kresfania: Sú aj kresťania, ktorí sú iba platitelmi cirkevnej dané, milí, ale strašné nudní. Sú tiež kresťania, ktorí chodia do kostola len na Vianoce. Ach, vy milí vianoční kresťania! Sú tiež kresťania, ktorí dovolia svojim ženám chodit do kostola, ale oni sami nepokladajú za potřebné tam chodit. Je to strašné lačné! Sú kresťania, ktorí hovoria: "Som pokrstený." Nádherné, ale ak to je už všetko?! Sú tiež kresťania, ktorí počuli aj tieto šlová živého Boha: "Ajhla, stojím pri dverách a klopem. Ak niekto počuje mój hlas a otvorí mi dveře, vojdem knemu" - ale hovoria: "Bezo mňa!" Akéje to strašné! "Paneježišu, trošku křesťanstva - to je celkom pěkné, ale aby si ma ovládol, to by už bolo privela. Bezo mňa!" Takto hovoříme "Bezo mňa" na nesprávnom mieste.

Neboli by ste tu, keby ste nemalí nijaký vztah ku křesťanstvu. Počujte: Slávu Ježiša spoznáte až vtedy, ked si začnete všímat' Jeho klopanie, otvoríte Mu dveře a přijmete Ho do svojho života.

3. Je Jeden, ktorý by bol mal všetky dóvody povedať: "Bezo mna!" - a On to nepovedal

Tým Jedným je sám Pán Ježíš. On by bol mal naozaj dóvod povedať: "Bezo mňa!" ale On to nepovedal. A vdaka Bohu, že On to tak nepovedal!

Dovolte mi, aby som vám k tomu vyrozprával jeden príbeh. Istý dánský básnikmenomjacobsennapísal jeden otrasný příběh: "Mor v Bergamo." Bergamo je jedno talianske městečko v blízkosti Ravenny; leží na vrchu a k němu hoře vedie len jedna skalnatá cesta. V tomto městečku, tak píše Jacobsen, vypukla v středověku morová nákaza. Strašné! Vo dne i v noci zvoní umieráčik. Ludiavmo-dlitbáchvolajúkBohu. Kričiao pomoc. Ale nemá to cenu. Mor zúri ešte horšie. A tak im už je všetko jedno. Povedia si: "Boh je mftvy!" Vykotúlajú sudy z hos-tincov a začne sa veíká pijatika. Úplné opití sa objímajú a pária bez ohladu na to, kto ku komu patří. Začnu sa bakchanálie, orgie zo zúfalstva. A to po celé dni. Je im už všetko jedno. Rozpútali sa v nich všetky pudy. Uprostřed tanca často niekto padne, čiemy v tváři. Nechávajú ho ležať. Orgie pokračujú dalej. "Jedzme a pime, lebo zajtra zomrieme!" Jedného dňa sa zarazia. Počujú nějaký spev, chorál. Ponáhlajú sa ku bráně a tu vidia i počujú, ako hoře tou skalnatou cestou ide zástup kajúcnikov a spieva litánie: "Kyrie eleison, Pane zmiluj sa!" V čele ide mladý mnich, ktorý nesie fažký dřevený kríž. Celý ten sprievod vchádza do brány města. Ludia z Bergamu stoja a smejú sa: "Vy idioti! Ved tu je Boh mftvy! Přestaňte s vašimi hlúpymi litániami! Boh je mrtvy! Podte, jedzme a pime, lebo zajtra zomrieme!" A vpředu ide ten mnich s tým velkým fažkým dřeveným krížom. Dveře chrámu sú otvorené. Aj tak už do nich nik nevchádza. A tak ten zástup móže vojsf dnu. Mnich oprie ten dřevený kríž o pilier. A potom tam vnikne tá divoká zberba bezuzdných ludí zasvátených smrti, vrieskajúcich a smejúcich. Jeden divoký másiarsky tovariš so zakrvavenou zástěrou vystúpi na oltář, zdvihne zlatý kalich, ktorý sa používá k Večeři Pánovej a řeve: "Chlastajte! U nás je Boh mrtvy!" Na kazatelnici stojí ten bledý mnich a mává. Nastane ticho. A mnich do toho ticha hovoří: "Chcem vám čosi vyrozprávať. Ked Syn Boží visel na kříži, ked Mu vbili klínce do rúk, tak aj vtedy sa Mu Iud začal vysmievaf, znevažovat Ho a urážaf. A dokonca aj tí dvaja lotři, napravo a nalavo sa Mu tiež posmievali. A vtedy si Syn Boží pomyslel: 'Ja mám zomrief za týchto Iudí, ktorých sdc sa ani Moja smrť nedotkne?! Ja mám položit Svoj život za toto špinavé Iudstvo, ktoré už nie je možné získat?!' A vtedy si Syn Boží pomyslel: 'Bezomňa! Bezomňa!'-avBožskejsilevytrhol klínce z dřeva, zoskočil z kríža, vytrhol z rúk žoldnierov Svoje rúcho, takže sa kočky skotúlali z vrchu Golgoty, hodil Svoje rúcho na Seba, vystúpil do neba anapokonešte povedal:'Bezo mňa!' A kříž zostal prázdny! A preto teraz užnieto nijakého vykúpenia, niet už nijakej spásy ani záchrany. Teraz už nám neostává nič, iba smrť a peklo!" Takto káže ten mnich. Nastalo smrtelné ticho. Ten másiarsky tovariš už dávno zoskočil z oltára. Stojí pod kazatelnicou. Zlatý kalich mu vy padol z ruky. "Už nietonijakého vykúpenia ani nijakej spásy..." A tu zrazu ten divý másiarsky tovariš postúpi o tri kroky vpřed, vystrie ruku proti mnichovi a volá prenikavým hlasom: "Ty, zavěs Spasitela znovu na kříž! Zavěs Spasitela znovu na kříž!"

Milí priatelia, ten mnich to nehovořil správné. A to je asi najdojímavejšie, že Syn Boží nepovedal: "Bezo mňa!" Móžem to tak povedat, že On až do tejto hodiny trpí na kříži, hoci Iudia hovoria: "Práca a zábava, ako aj všetky věci tohoto světa sú nám ovela dóležitejšie ako naša spása."

Tento Spasitel, ktorý ešte stále ide za každým z nás až po túto hodinu, ten mal poriadny dóvod povedat: "Bezo mňa! Robte si, čo len chcete!" Keby ja som bol Ježišom, tak by pre mňa tento svět mohol aj zahynúť. Ale Ježiš, Syn Boží, Spasitel, ten nepovie: "Bezo mňa!", ale On prichádza za námi! A ako dlho má ešte chodit za vámi? Kedy už konečne pochopíte, že Ježiš vás chce mať? Kedy sa vám už už otvoria oči, aby ste mohli povedat’: "Mój Spasitel, mój Zmierca?"

A posledný bod vám poviem už len celkom krátko:

4. "Bezo mňa nič nemóžete činit"

Viete: my hovoříme: "Bezo mňa!"- s výkričníkom. No, Ježíš raz povedal: "Bezo mňa"- ale nie s výkričníkom. On pokračujeaj dalej: "Bezo mňa nič nemóžete činit." Móžetesa na to spolahnúť, že je to pravda a že to, čo činíte bez Něho, je vo svetle věčnosti bezcenné!

Pozoroval som raz, ako sa na ulici niekolkí chlapci bili. A jednému takému menšiemu sa tiež ušlo - pravděpodobně omylom. Uvažoval som: "Mám vpadnut' medzi nich?" A tu som zažil utešenú scénu. Ten menší sa z tej trmy-vrmy dostal von. Z očí mu tieklo, z nosa mu tieklo, všetko mu tieklo - aj on. A ked bol tak asi páť krokov preč, taksa ešte raz otočil a vykríkol: "Počkaj te, ved ja to poviem mójmu velkému bratovi!" A tu som zbadal, že zrazu bolo všetko v poriadku. On mal váčšieho brata, ktorému mohol všetko povedať, ktorý by mu bol pomohol. A tu som si pomyslel: "Chlapče, aké je to pěkné, že máš velkého brata!" A prenikla ma velká radost, že v Ježíšovi i ja mám velkého Brata, ktorý stojí na mojej straně! Aké je to nádherné, že tento náš Velký Brat sa tak mocné stavia na stranu Svojich věrných, že On dokonca hovoří: "Bezo mňa nič nemóžete činit!"

Skladatel duchovných piesní Havergal spieval: "Vezmi, Pane, život mój, posváť ma, som večne Tvoj. Čas mój, dni a hodiny, vezmi, Jezu jediný!"

Želal by som si, aby každý z vás mohol povedať z celého srdca nášmu Spasitelovi: "Pane Ježišu, bez Teba už nechcem nič viacej činit!"

Existuje

istota

v náboženských

veciach ?

•

No, to je predsa jasné: V "náboženských" veciach nieto nijakej istoty. "Náboženstvo", to je věčné hladanie Boha. A to znamená ustavičný nepokoj a neistotu. Ale "evanjelium" je niečo celkom iné. Tu Boh hladá nás Pretoje vhodnejšie sa pýtat: "Existuje istota v kresťanstve?"

1. Voči Bohu si dovolujeme přechovávat

neslýchaná neistotu

Tu musím najprv podotknut, že my, dnešní Iudia, sme vlastně smiešni. Ked aj ten najpevnejší muž má iba celkom malú bolest, tak ihned běží k lekárovi a pýtá sa ho: "Pán doktor, tu ma to tak a tak bolí. Čoje to?" Člověk chce presne vedieť, ako je na tom! Alebo iný případ: Nějaká rodina hladá pomocnicu -opatrovatelku. Atusaskutočnejednahlási. "Ano", vysvětluje jej pani, "budete mat svoju vlastnú izbu s teplou i studenou vodou, s televízorom, s gramorádiom. Raz v týždni budete mať úplné volno." "To je pěkné a dobré", odpovedá dievčina, "ale rada by som věděla, kolko u vás dostáném v hotovosti." "Nuž", odpovedá pani, "o tom sa ešte příležitostné dohodneme. Ja chcem najprv vedief, čo vy dokážete." "O, nie, tak věru nie", odpovie dievčina. "Za týchto podmienok toto miesto nepřijímám. Ja chcem vopred vedieť, kolko si zarobím." A ne -má tá dievčina pravdu? Isteže má pravdu. Ved ked nastúpime nějaké miesto v zaměstnaní, či nie je vtedy pre nás dóležitou otázka: "Aký bude náš plat?" Alebo: "Do ktorej platovej triedy sa dostáném?" Chceme predsa vedieť, ako to s námi bude! V peňažných záležitostiach nestrpíme nijakú neistotu. Ano, vo všetkých oblastiach chceme vediet, ako to s námi je. Len v tej najdóležitejšej oblasti - v našom vztahu k živému Bohu -vydržíme byt v pozoruhodnej neistote.

Před mnohými rokmi som mával zhromaždenia v Augsburgu, v stane, na mieste, kde obvykle bývali hody. A tu přišli usporiadatelia na velkolepý nápad. Pretože je v sobotu večer v zábavných lokáloch vždy velmi živo, tak sme sa rozhodli: "Usporiadame jedno zhromaždenie v sobotu v noci o dvanástej." Toto však nebolo vopred oznámené, lebo inak by tam přišli všetci tí milí zvědaví kresfania, ktorých sme však v tomto zhromaždení nechceli mať. Moji priatelia teda vyšli v noci o pol dvanástej autami do ulic a zhromaždili všetkých "nočných motýlov", ktorí vychádzali zo zábavných lokálov, čo sa o dvanástej hodině zatvárajú: Čašníci, ktorí odchádzali domov, čašníčky z barov, čo už mali po šichtě. A tak vytrvale zvážali autamisvoj "obsah" kstanu. A kedsom tam o dvanástej hodině vystúpil na pódium, mal som před sebou zhromaždenie, aké som mal len zriedka. Ohromné! Niektorí boli trochu připití. Jeden taký sedel priamo predo mnou, tučný pán, v ústach do polovice zožutá cigara, na hlavě klobúk, ktorý moja mládež volala "melónom". Myslel som si: "Lenaby to dobře dopadlo!" Začal som hovořit. Ked som po prvý raz vyslovil slovo "Boh", tak ten tučný pán do toho vykríkol: "Ten predsa neexistuje!" Všetko sa rozosmialo. A tu som sa zohol nad pult a opýtal som sa ho: "A viete to celkom iste, že nieto nijakého Boha? Viete to na sto percent?" Na to sa poškriabal po hlavě, takže mu ten pinč skízol dopředu, přesunul si ten kus cigáry do druhého kútika úst a napokon povedal: "No áno, presne to nikto nevie." Vtedy som sa mu usmial do tváře a povedal som mu: "A predsa! Ja to viem celkom presne!" "No, no", mienil. "A odkial sa chcete niečo přesného o Bohu dozvedieť?" Tak som mu potom vysvětlil, že ja prostredníctvom Ježiša mám presnú správu o Bohu. A zrazu nastalo v zhromaždení velké ticho.

Máte istotu o Bohu? Pýtám sa kresťanov: Móžete povedat: "Móžem odprisahať: 'Viem, že mój dlžobný úpis je už roztrhaný a bolo za mňa dokonale zaplatené?'" A ich odpoved? "Dúfam, že áno!"

Rozumějte tomu: To je predsa smiešne - vo vztahu k Bohu je pre pohanov i kresťanov znesitelné žiť vo velkej nevědomosti a neistote! Keby som išiel mestom a oslovoval ludí: "Povedzte mi, veríte, že Boh žije?", tak by mnohí odpovedali: "Ano, asi áno." A keby som sa dalej opýtal: "A patříte Mu", tak by som počul: "Ja neviem!" Ó, aká neslýchaná nejasnost predsa obklopuje v tejto oblasti aj sebaistých mužov !

To přežil nedávno i jeden z mojich mladých priatelov. Je študentomapeniazepotrebnénaštúdium si počassemestrálnych prázdnin zarába ako pomocný robotník. Jedného dňa přišli k němu jeho kolegovia s tým, či spolupracuje v evanjelickej mládeži. "Človeče!" začali. "Bol si u farára Buscha?" "Ano." A potom následoval úžasný výsměch. "Tak to aj chodievaš v nedelu do kostola?" "No isteže!" "Každú nedelu?" "Áno, každú nedelu!" "Ach, každú nedelu!! Čo si zošalel?" "Nie", odpovedal on: "Ved ja chodievam aj na biblické hodiny cez týždeň!" "Človeče, ty musíš byt duševne chorý!" A teraz sa to na něho spustilo: "Faráriská len ohlupujú ludí!" - "Celé křesťanstvo zlyhalo, hoci málo k dispozícii dvetisíc rokov, aby sa dokázalo!" - "Biblia? To je velký nezmysel!" Skrátka, zosypal sátu na toho mladého muža obrovský výsměch. Ten však mal hrošiu kožu a nechal to tak. A ked tí chlapi už skončili, tak im on povedal: "Áno, ked máte takýto postoj ku křesťanstvu, předpokládám, že ste už všetci vystúpili z církvi." A tu zavládlo velké mlčanie! A potom jeden starší z nich povedal: " Aké 'vystúpif z církvi'? Človeče, ved ja tiež verím v Pánaboha! Ty robíš, ako keby si len ty sám bol kresťanom. Aj ja som křesťan! Ja tiež verím v Pánaboha!" A tu sa ozvali aj tí ostatní: "A vóbec - to, že sa cítiš lepším než sme my! Aj my sme predsa kresfania! Aj my veríme v Pánaboha!" A tu sa zrazu karta obrátila. Zrazu všetci jednohlasné kričia: "My tiež veríme v Pánaboha! Aj my sme kresťania!" A ked už boli so všetkým hotoví, tak im tento mój priatel povedal: "Áno, a prečo sa mi potom vysmievate?"

A oni mu zase odpovedali: "Ach, robíš si z nás bláznovi S tebou sa nedá hovořit!"

Rozumiete: Poriadni chlapi na stavbě, ktorí ked sa poriadne vy potili, bez problémov vypijú pár fliaš piva, sa najprv s velkým krikom vysmievajú z křesťanstva, ale potom povedia: "Počkajte! Ved aj my sme kresťania!" Ano? A čo teraz? Či to nie je otrasné? Člověk si dovoluje přechovávat voči Bohu tú naj váčšiu neistotu. Tu sme hned pohania a hned zas kresťania. Nemám pravdu? Bojím sa, že váčšina z vás žije tiež v takejto neistote a nevědomosti!

2. Biblia hovoří o žiarivej istote

Teraz sa možno budete s úžasom pýtat: "Dobře, pastor Busch, a či má křesťanská viera niečo spoločné s istotou? Či to

nie je v kresfanstve právě vtip v tom, že člověk nič nevie a že vo všetko musí len verif?" Nedávno mi jeden znovu povedal tú peknú vetu, ktorú som už v živote velmi často počul: "Viete: že dvakrát dva sú štyri, to viem, ale v kresfanstve člověk nemóže nič vedief, len verif." Tu teda máme představu, že voči křesťanským pravdám musí člověk zbalif svoj rozum do kuřra alebo ho odložit v ša tni a v neistote len verif. Takéto presvedčenie má váčšina Iudí.

Alebo sa tu niekto predo mňa postaví a povie: "Farář Busch, vy kresťania medzi sebou nie ste jednotní. Sú katolíci, evanjelici a mnohí iní. A u evanjelikov sú ešte luteráni, reformovaní atd. Ktorí z nich majú pravdu?" Ja verím, že křesťanstvo samé je v podstatě přesvědčené, že křesťanská viera je to najneistejšie a najnejasnejšie, čo len móžebyť. To je ale obrovský nezmysel.

Pozrite: Čo je křesťanstvo, to poznávám len z Novej zmluvy. A tu je každý riadok naplněný žiarivou istotou! Verte mi to! Je trápne, že křesťanstvo žije v takej nejasnosti. Ale křesťanstvo nie je na vine. Nie! Celá Nová zmluva je naplněná žiarivou istotou. V krátkosti vám to vyrozprávam:

Tu je vefká istota, že Boh žije! Nie nějaká vyššia bytost, nijaká prozřetelnost:, nijaký osud, nijaký pánbožko, ale Boh, Otec Ježiša Krista: ten žije. A odkial to vieme? On sa nám zjavil v Ježíšovi! To teda vieme stopercentne. Otvorte si Bibliu, kde len chcete, nikde sa neriešia náboženské problémy, ale tvrdí sa tu: Boh žije! A On sa zjavil v Ježíšovi! A člověk, ktorý žije bez Boha, tak žije nesprávné, prevrátene, zle.

Rovnako tu nájdeme aj istotu, že tento Boh, ktorý móže zničit všetky národy, ktorý raz bude súdiť všetkých ludí, ten ma vrúcne miluje. Toto nie je len nějaká domnienka, ale istota, pretože v liste veriacim Rimanom v 8. kapitole píše apoštol Pavel: "Lebo som přesvědčený, - přesvědčený! - že ani smrt ani život nás nemóže odlúčiť od lásky Božej, ktorá je v Kristu Ježíšovi, našom Pánovi." Láska Božia přišla v Ježíšovi knám! To nepředpokládáme, to vieme. Kde je láska Božia? On nás miloval v Ježíšovi. Učeníci Ježíšovi spievajú: "Vzývám moc lásky, ktorá sa v Ježíšovi zjavila..." Poznáte to? Máte o tom aspoň poňatie ?

Ludia Biblie boli uistení o tom, že patria Bohu .Tak Dávid v 49. žalme hovoří: "Boh vykúpi mi dušu z moci podsvetia, lebo ma přijme." Teda nie: "dúfam, že budem spasený", ale: "viem, žerna přijme." Alebo: "Bohnás vy trhol z moci tmy a preniesol do královstvasvojho milovaného Syna." Ježíšovi učeníci přežili změnu svojej existencie cez Ježiša a věděli o tom. Alebo: "My vieme, že sme přešli zo smrti do života." "My vieme!" Móžete to aj vy povedaf? Alebo: "Sám ten Duch spolu s naším duchom svědčí, že sme dětmi Božími." Teda "sme!"

Biblia je plná samej istoty. A kdeže sa v našom národe tá nezmyselná veta: "Ze dvakrát dva sú štyri, to viem, ale v kresťanstve nie je možné nič vedieť, člověk musí len veriť!" Ze dvakrát dva sú štyri, to viem, ale že Boh žije, to viem ovela istejšie! Ze dvakrát dva sú štyri, to viem, ale že nás Boh v Pánu Ježíšovi miluje, tak to viem ovela istejšie! A ludia, ktorí sa obrátili k živému Bohu, hovoria: "Ze dvakrát dva sú štyri, to vieme, ale že sme sa stali dětmi Božími, to vieme ešte ovela istejšie!"

Teraz sa vás pýtám: Kde nájde člověk v dnešnom kresťanstve takú žiarivú istotu? Kde? Podlá toho poznáte, že sme trochu odbočili od Biblie a preto sa musíme k nej vrátit'.

Přestaňte predsa s takou trochou křesťanstva! Nevyplatí sa mať len trochu křesťanstva. Vyplatí sa len - mať skutočne biblické křesťanstvo. To sa vyplatí! Byť si istým v tom, že Boh žije, mňa vrúcne miluje, aj že smiem Jemu patřit, ó, to sa vyplatí. Všetko ostatně sa nevyplácá.

A tá istá žiarivá istota nám zaznieva v ústrety aj z celého nášho spevníka. Dovolujem si tu uviesť z něho niekolko citátov: "Ja viem a pevne verím, ba aj plesám preto radosfou, že Boh, ten Najvyšší a Najlepší je mojím PriatelomaOtcom." Asvo-jich konfirmantov som to učil prednášať takto: "Ja viem a p e v-n e verím!" A na skúške to konfirmand vykřikli tak hlasno, že sa všetci rodičia strhli a zdvihli hlavy. T ak rád by som to všetkým pomohol pochopit'. Křesťanstvo nie je nijakým putováním v ne-jakej vlhkej hmle, ale skutočný stav křesťana je celkom pevnou a žiarivouistotou. Alebo: "Základ, na ktorom stojím, je Kristus a Jeho krv." Alebo: "Viem iste, v čo verím, viem, čo večne trvá, aj vtedy, ked sa všetko rozplynie na prach."

Dovolte mi to vyjádřit ešte aj inak: Istota života křesťana znamená objektivně vedieť, že Boh žije a že Jeho zjavenie v Ježíšovi je pravdou, aj ked to celý svět odmieta: Ze Ježiš zomrel, aj z mftvych vstal pre zmierenie - aby zachránil hriešnikov, aj ked to nik z nich nevyužívá. Istota v živote křesťana však tiež znamená - subjektivné vedieť, že Boh žije, že sa zjavil v Ježíšovi, že zomrel, ale aj vstal z mftvych, lebo ja som to pre seba přijal v plnej istote viery.

A keby aj desaftisíc profesorov vysvětlovalo veriacemu mladíkovi, že Ježiš nevstal z mftvych, tak on i napriek tomu móže pevne svědčit': "Velactených desaftisíc profesorov, ja viem, že mój Vykupitel žije!" A keby mu aj celý svět odporoval, tak aj vtedy viera povie: "Ja viem v čo verím!" A keby ma aj zasypali prevelkým množstvom vědeckých dókazov, tak im odpoviem: "Ja to viem lepšie!" A keby aj celý svět pochyboval, tak aj vtedy by som povedal: "Ja mám istotu!" Priatelia moji, takou istotou je křesťanská viera, ktoránámv Biblii prichádza v ústrety.

3. Máte istotu?

Áno, teraz sa vás musím opýtať: Máte už takúto istotu? Alebo vám ešte chyba. Ak by ste povedali: "Ja som si myslel, že som kresťanom, ale nie som nijakým kresťanom. Mne je ešte všetko nejasné!", tak som nehovořil nadarmo. Spomínam si na jedny prázdniny, ktoré som přežil s našimi mladíkmi v Holandsku. V noci o druhej hodině zaklopal niekto na dveře mojej izby. Otvoril som, a tam stála celá spoločnosť [udí v nočných úboroch. Pýtal som sa ich: "Čo chcete?" A tu mi jeden z nich povedal: "My sme mysleli, že sme kresťania. Ale teraz sme zistili, že nimi nie sme!" a to ich tak znepokojilo, že po polnoci o druhej hodině to chceli mať vyjasněné. To už je vela, ked spoznáme, že celý náš křesťanský život je velmi vzdialený od toho, čo sa nám v Biblii s takou žiarivou istotou ukazuje.

Spurgeon, ten veTký anglický prebudenecký kazatel, sa raz vyjádřil takto: "Viera je šiestym zmyslom." Tak vidíte: Máme páťzmyslov, ktorými móžeme poznávat tento svět: zrak, sluch, hmat, chuť, čuch. Toie pat zmyslov, ktorými spoznávame tento trojrozměrný svět. Člověk, ktorý žije len tými piatimi zmyslami, sa pýtá: "Kde má byť ten boh? Ja ho nevidím. Ani Ježiša nevidím. Tomu všetkému neverím!" No a ked nám Boh cez Svojho Svátého Ducha dává osvietenie, vtedy dostaneme ten šiesty zmysel. A vtedy už nielen vidíme, počujeme, cítíme, okúšame a ovoniavame, ale vtedy móžeme poznávat už aj ten druhý svět. Biblia hovoří: "A to je věčný život, aby poznali jediného pravého Boha a toho, ktorého poslal, Ježiša Krista." A toto dokáže ten náš šiesty zmysel - viera.

Před krátkým časom som bol v Essene u istého velkého priemyselníka. Mal svoje sídlo vo vysokej administratívnej budově, odkial člověk móže vidief viac než polovicu celého města. Prešiel som niekolkými predizbami, až som konečne sedel před ním. Čo som s ním potřeboval vyriešiť, bolo vybavené za chvílu. A potom sme sa pustili do rozhovoru. On povedal: "Je zaujímavé mat pri sebe farára." "No, isteže", odpovedal som, "to je ohromné zaujímavé!" A on pokračoval: "Povedzte mi, prosím, zúčastnil som sa tu i tam po vojně akademických školení, ale mám dojem..." "No", pomáhám mu, "tak mi to už povedzte, ja mám dobré nervy!" "Mám ten dojem," hovoří, "že křesťanstvo je predsa len velmi nejasnou vecou. Pozři te, usporiadali nám přednášky na témy ako 'Křesťan a hospodárstvo', 'Křesťan a zbrojenie', 'Křesťan a odzbrojenie', 'Křesťan a peniaze', 'Křesťan a jeho církev'. Ale nikdy mi nepovedali, čo to vlastně křesťan je. To tí Iudia zjavne ani sami nevedia!" A tak tam sedím v tej krásnej kancelárii a dostáném to rovno do tváře: "To Iudia vlastně ani sami nevedia." "Ó", odpovedal som: "Ó, to sa mýlíte!" S úžasom sa opýtal. "Móžete mi pověda t, kto vlastně taký křesťan je?!" "Ó, áno", odpovedám: "to vám móžem celkom zrozumitelne povedať. V tom nie je nič nejasné." "Aha", trochu s posmechom hovoří, "jedni hovoria, že kresťanom je ten, kto sa nedostane do konfliktu s políciou, a iní zase hovoria, že kresťanom je ten, kto je cirkevne pokrstený a pochovaný!" Aleja som ho přerušil: "Pángenerálny riaditel! Ja vám poviem, kto je kresťanom. Držte sa: Kresťanom je ten člověk, ktorý z híbky svojho srdca móže povedať: 'Verím, že Ježiš Kristus, pravý Boh před vekmi od Otca splodený i pravý člověk z Márie panny narodený, je mojím Pánom, ktorý mňa zlořečeného a zatrateného člověka, vykúpil.' Pán generálny riaditel, vás 'zlořečeného a zatrateného člověka'!" Prikývol. Porozuměl tomu. Uznal to. To sme my. "Dobré", odpovedal som,'"... ktorý ma zlořečeného a zatrateného člověka vykúpil a vyslobodil zo všetkých hriechov, zo smrti večnej a moci diabolskej.' Pán generálny riaditel,' ...vykúpil a vyslobodil z moci diabolskej.'!" Prikývol. Niečo z toho vie. A ja som pokračoval:'"... nie zlatom alebo striebrom, ale svojou svátou a drahou krvou a svojím nevinným umučením a smrťou, aby som bol jeho vlastníctvom.' Vidíte: Kto móže povedať: 'Ja som vlastníctvom Ježíšovým, On ma vykúpil z hriechu, zo smrti i z pekla Svojou vlastnou krvou. A ja toto viem!', tak ten je kresťanom, pán generálny riaditel." Na okamih zavládlo v kancelárii ticho. A potom sa on pýtá: "Ako to dosiahnem? Ako to dosiahnem?" Ja som na to odpovedal: "Počujte, dozvěděl som sa od vašej sekretářky, že odchádzate na dovolenku. Ja vám ešte dnes po obede pošlém Novú zmluvu. Tú si vezmite a každý deň si v nej prečítajte odsek z evanjelia svátého Jána a k tomu sa pomodlíte. Tak to dosiahnete!"

Rozumiete: Život křesťana, ako ho nachádzam v Novej zmluve je istota, že tie objektivně pravdy sú pravdivé a že ja ich subjektivné móžem pochopit a tak byť zachráněný. Máte takúto istotu? Ja by som nemohol žit, keby som nevedel, že ma On přijal. Pýtám sa istého mladíka: "Či máš rád Ježiša?" "Áno!" "Vieš, že ťa přijal? Si Jeho vlastníctvom?" "Ano, ale presne to neviem. Aleje tu ešte tolko zápasov." "Človeče", odpovedám mu: "Ja by som takto nemohol žit. Ja predsa musím vedief, či ma On přijal!" Vy neistí kresťania, ktorí vóbec neviete, či je Boh alebo nie, ktorí presne viete a poznáte peňažné poměry, ale o Bohu neviete, tak věru nie ste žiadnymi kresfanmi! Podlá Novej zmluvy sú kresfanmi ludia, ktorí už móžu povedaf: "Ja viem, že Ježiš Kristus sa stal mojím Pánom."

Musím tu připojit' jeden milý příběh, ktorý možno aj vy p oznáte. Generál von V iebahn rozprával, ako raz počas manévrov išiel na koni lesom a pod jedným stromom sa zachytil o nějaký konár tak, že si tam roztrhol kabát. A to pre takého generála nie je pěkné. Ked večer došiel do obce, kde boli ubytovaní, sedelo tam na múriku niekolko vojakov. Zastavil svojho koňa a zavolal na nich: "Je medzi vámi nějaký krajčír?" A tu jeden spomedzi nich vyskočil, postavil sa do pozoru a povedal: "Ano, pán generál, ja som Krajčír." Vtedy mu generál vonViebahn rozkázal: "Tak podte hned so mnou na mój byt v 'Hoteli u Baránka' a tam mi zašijete mój roztrhnutý kabát." Ten voják však odpovedal: "To ale neviem." "Ale prečo to nemóžete urobit, ved ste krajčír!" "Prepáčte, pán generál", odpovedal mu ten voják, "ja nie som nijaký krajčír, ja sa len volám Krajčír." A generál von Viebahn, ked to vyrozprával, tak pekne připomenul: "Takto sa móže povedaf o prevažnej váčšine kresfanov: že v dotazníku v príslušnej rubrike, akého sú náboženstva, udávajú: 'Křesťan, evanjelik'. Ale v skutočnosti by tam mali napísaf:'Volám sa křesťan, ale v skutočnosti nie som nijakým kresťanom."'

Ó, aký je to pohitovaniahodný stav! A aký je nebezpečný, pretože v takomto stave člověk vlastně nie je vóbec zachráněný!

Ale teraz už musím pokročit o krok dalej:

4. Ako dosiahne člověk istotu?

Možno sa ma spýtate: "Ako nadobudne člověk takú istotu?" Tu by sa o tom dalo vela hovořit. Proste Boha o ňu! Začnite si pravidelné čítat Bibliu, každý deň aspoň jednu tichu štvrťhodinu. Rád by som vám však ešte povedal niečo velmi dóležitého: "Člověk nedojde k plnej istote viery rozumom, ale svědomím!

Teda pozrite: Ked sa člověk dnes dostane s mužmi do rozhovoru o kresťanstve, tak sa pýtajú: "Ano, pán farář, ale ja nemóžem dobré veriť. V Biblii je tak mnoho protiřečení." "Protiřečení?", pýtám sa. "Ano, tam sa například hovoří: Adam a Eva mali dvoch synov, Kaina a Ábela. Kain zabil Ábela. Tak zostal už len on sám. A potom odišiel do cudzej krajiny a tam si našiel ženu. No, a kedže boli ešte len oni jediní ludia na zemi, tak si predsa nemohol nájsf nijakú ženu! Pán farár, ja tomu nemóžem rozumief." Aj vy ste už počuli tento příběh? Týmto príbehom sa naši muži bránia před Bohom. A ja v takýchto prípadoch zvyknem odpovedaf: "Je to zaujímavé. Tu máte Bibliu. Kdeže je v nej vlastně napísané, že Kain odišiel do cudzej krajiny a že si hladal ženu?" Tak vtedy sa začervenají! od hanby. "Áno", ja pokračujem, "ked odmietate celu Bibliu, prostredníctvom ktorej tisíce múdrych Iudí začali veriť, a ked vy chcete byť ešte rozumnější, tak ste museli Bibliu dokladné preštudovať. Tak kde je to v nej napísané?" A tu sa ukáže, že to nevedia. Potom im to nájdem. Tam to nie je takto napísané, ale tam stojí: "Kain odišiel a býval v krajině Nód, východně od Edena. Kain poznal svoju ženu." Teda on si tam vzal so sebou svoju ženu. A ktože bol jeho ženou? No, predtým tam stojí, že Adam a Eva mali viacej synov a dcér. Takže to bola vlastně jeho sestra. A v Biblii je výslovné napísané, že Boh chcel, aby z jed-ného pokolenia pochádzali všetky Iudské pokolenia. Takže sprvoti sa mali ženit aj vydávat súrodenci. No neskoršie Boh zakázal manželstvo súrodencov. Všetko jasné? Jasné! Zisfujem: "Celé to hlúpe táranie sa zru ti samé!" A tak začal teraz ten člověk veriť? Ani mysliet! Onmal hned připravenu novu otázku: "Pán farář, povedzte mi..." - a tak to pokračuje dalej. Z toho je jasné: Takému člověku by som mohol zodpovedať aj stotisíc otázok - a on zostane ešte aj dalej taký zatemněný, akým bol predtým. Viera neprichádza cez rozum, ale cez svedomie.

V Essene bol jeden z mojich predchodcov farár a pre-budenecký kazatel Julius Dammann. K tomu raz prišiel jeden mladík a tiež mu dal otázku o Kainovej žene, aj viac iných podobných otázok. A tu to farár Dammann zmietol zo štola a povedal mu: "Mladý muž, Ježiš Kristus neprišiel na to, aby nám zodpovedal naše chytrácke, prefíkané otázky, ale aby spasil hriešnikov! A ked budete ubohým hriešnikom, tak prídte znova." Ludia s nepokojným svědomím, Iudia, ktorí vedia: "Mój život nie je v poriadku. Neviem si sám dat rady!", takí Iudia sa móžu naučit verif v Spasitela. A potom to ich rozum zvládne.

Zažil som raz příhodu, ktorú vám tu musím vyrozprávať. Jedného dňa som prišiel donemocničnej izby, v ktorej ležalo šest mužov. Ked som vkročil do ich izby, přijali ma velmi priatelsky: "Ach, pán farár, aké je to pěkné, že ste knám přišli! Máme jednu otázku." "Ó", odpovedal som, "Otázku? To je pěkné! A akú otázku máte?" Spozoroval som na nich, že mi připravili pascu. A tu sa ma jeden pýtá - napatý před ostatnými: "Vy predsa veríte, že Boh je všemohúci?" "Ano, tomu verím!" "Otázka: Móže váš Boh stvořit kameň, ktorý by bol taký ťažký, že by ho On sám nemohol zodvihnúf?" Je vám jasný tento vtip? Ak im poviem, že áno, tak Boh nie je všemohúci, a ak im odpoviem, že nie, tak ani vtedy nie je všemohúci. "Či váš Boh móže stvořit' taký ťažký kameň, ktorý by ani On sám nemohol zodvihnúf?" Chvilku som rozmýšlal: "Mám mu to vysvětlit?" Zdálo sa mi to hlúpe a tak som sa ho opýtal: "Mladý muž, teraz sa vás ja opýtam, či ste už kvóli tejto otázke přežili niekolko bezsenných nocí?" "Bezsenné noci?" spýtal sa překvapený. "Nie!" Tak som mu vysvětlil: "Pozřite sa, ja musím šetřit vlastnými silami. Móžem zodpovedať len také otázky, nad ktorými Iudia prežívajú bezsenné noci. Mladý muž", pokračujem dalej, "budte tak dobrý a povedzte mi: Nad čím ste už museli strávit bezsenné noci?" A nato mi odpovedal celkom pohotovo: "Ach, tá vec s mojím dievčafom! Čaká dieťa a ešte sa nemóžeme zosobášif." "Tak", odpovedal som: "A preto máte tie bezsenné noci. Tak teda dovolte, pohovoříme si o tom!" "Ano?", zadivil sa tomu, "a to má niečo spoločného s kresťanstvom?" "O", odpovedal som mu: "Vec s tým kameňom nemá nič spoločného s kresťanstvom, ale právě tá vec s vaším dievčaťom! Pozrite: Previnili ste sa! Vy ste porušili Božie prikázanie. Vy ste zviedli toto dievča! A teraz uvažujete, ako by ste sa s ešte váčšími hriechami mohli dostat z tejto aféry von. Pozrite, hlboko ste upadli do hriechov a viny. Vám móže pomoct len to, ked sa obrátíte k živému Bohu - ked urobíte pokániea poviete: 'Zhřešil som!' A potom je tu Spasitel, ktorý vám móže pomoct." A tento mladý muž počúval. A zrazu pochopil: "Ježiš sa zaujíma o moje hriešne svedomie! Ježiš mi móže pomoct! On je záchranou pre mój poblúdený život!"

Rozumiete: On na to ísf chcel rozumom. To však boli všetko hlúpostí. Ale ked sa to dotklo jeho svedomia, tak sa mu to zrejme vyjasnilo. Je vám to jasné? My sa k istote spasenia nedostaneme zodpovedaním prefíkaných otázok, ale len vtedy, ked dáme za pravdu svojmu svedomiu a ked už konečne povieme: "Zhřešil som." A vtedy nám príde v ústrety Spasitel, ktorý visel za nás na kříži. A vtedy móže člověk přežit: "Odpuštěné sú ti tvoje hriechy!" A dalej: "On ma přijal!" Ano, tá cesta vedie svědomím a nie rozumom.

Vidíte: Ked člověk chce dójsf k istote spasenia, tak musí - ak to smiem tak vyjádřit - niečo riskovat. V kostoloch sú často farebné sklá v oknách. Ked sa na ne díváte za jasného dňa zvonka, ich farbu sotva vidíte. Ale ked vojdete do kostola, všetky ich farby vám tam zažiaria. A právě tak to je aj s křesťanskou vierou: Dokial sa na ňu pozerám len zvonku, nechápem nič. Všetko mi je tmavé. Musím vojsť dnu. Musím sa odvážit ísf s Ježišom. Ja sa musím odovzdať, zverif sa tomuto Spasitelovi. A potom mi bude všetko jasné! A to je krok zo smrti do života, a vtedy člověk zrazu rozumie celému křesťanstvu.

Pán Ježiš raz kázal a tisíce Iudí Ho počúvalo. A zrazu im povedal strašné slovo: "Takí, akí ste, nemóžete vojsť do královstva Božieho! Musíte sa znovuzrodit! Vaša povaha, ani tánajlepšia- sa nehodí do královstva Božieho!" Vúzadístálo pár mužov, a tí jednoducho povedali: "Podme preč! To je predsa už bezočivé, čo ten tu hovoří." A potom traja muži odídu. Vidí to šest žien a povedia si: "Muži odchádzajú. Podme aj my preč!" A tak odišli aj tie ženy. Vidělo to aj pár mládencov a tí si tiež povedali: "Muži odišli. Zeny odišli. Tak podme aj my preč." A tak sa zrazu začne ten zástup drobit. To musí byť hrozné. Predstavujem si, že by počas mojej kázně povstávali poslucháči a postupné by odchádzali preč. Zrazu by som zostal sám s niekolkými věrnými. A tak to bolo aj u Ježiša. Hrozné! Zrazu je Ježiš sám. Tisíce utiekli, kým ešte hovořil. Už Ho nechcú počúvať. Len tí dvanásti stoja ešte pri Nom. Keby som bol Pánom Ježišom, tak by som teraz prosil: "Ach, zostaňte predsa aspoň niektorí tu! Vy vemí ma neopusťte!" Ale Ježiš to urobil inak. Viete, čo povedal? On im jednoducho hovoří: " Aj vy móžete odísť, ked chcete!" V královstve Božom nieto nijakého nátlaku. Královstvo Božie je jediným královstvom, v ktorom niet policajtovi Královstvo Božie je to najdobrovolnejšie, čo len móže byť! "Aj vy móžete odísť, prosím!" Tak hovoří Ježiš svojim učeníkom. A učeníkov to potiahlo. Ved ked šest tisíc Iudí odchádza, tak sa rád každý připojí. A tak by aj učeníci už boli odišli, ked im ešte sám Pán Ježiš povedal: "Prosím, chodte!" Otvára im doširoka dveře: "Aj vy smiete zahynut! Aj vy móžete žit bez Boha. Móžete bežať až do pekla! Ako chcete!" Ale tu stojí Peter. Okamih váhania, premýšla: "Kam mám odísť? Kam? Život plný práce a námahy ako kóň alebo život v nečistotě hriechu? A na konci nás očakáva smrt a peklo. To všetko je predsa lennanič!" Jeho pohlad spočinie na Ježíšovi a zrazu mu jedno je celkom jasné: Oplatí sa predsa len život s Ježišom! A preto povie: "Pane Ježišu, ku komu pojdeme? Šlová věčného života máš, a my sme uvěřili a poznali (počujete tú istotu?), že ty si Kristus, ten Syn živého Boha. Zostaneme pri Tebe!"

Priatelia moji, takto dospeje člověk k istote. Sleduje cesty života a poznává: Ježiš je jedinou šancou pre nás! O, želám vám, aby ste dosiahli tuto žiarivú istotu: "My sme uvěřili a poznali, že ty si Kristus, ten Syn živého Boha."

Napokon si dovolujem povedat ešte osobitné slovo pre tých medzi vámi, ktorí teraz nastúpite na cestu viery, ktorí ste odovzdali svoje srdcia Ježíšovi a predsa ešte hovoříte: "Ja ešte nemám istotu spasenia. Ako sa dosiahnem istotu spasenia? Lebo vo svojom živote ešte stále vidím mnoho hriechov!" Tým to vážným dušiam medzi vámi dovolujem si ešte povedať: "Či sa domnievate, že istotu spasenia budete mať až vtedy, ked budete bez hriechu? Nuž, takto by ste museli čakať až dovtedy, kým nebudete v nebi! Ja potrebujem až do posledného dňa, ba až do posledného dychu svojho života krv Ježiša na odpustenie hriechov."

Ved poznáte příběh o mámotratnom synovi. Ten prišiel domov a povedal: "Zhřešil som!" A vtedy ho otec přijal, a hned bola v dome připravená velká slávnosť. A teraz si predstavujem toto: Nasledujúceho rána zhodí ten synnechtiac šálku kávy na zem. Pri svojich sviniach už odvykol přikrytému stolu. Preto naozaj nechtiac zhodil tú šálku kávy. A ked sa tak rozbila, že to až zarinčalo, tak ešte zahřešil: "Doparoma!" A či ho teraz otec vyhodí: "Marš! Vráf sa ku sviniam!"? Myslíte, že by to tak urobil? Isteže nie! Ale otec povie: "Přijatý je už přijatý!" A bol by mu vysvětlil: "Syn mój, tak to nebudeme robit. My sa budeme snažiť o to, aby si šálky kávy nechal stáť a nehřešil a aby si si navykol na naše domáce zvyky!" - Ale on ho už neposlal ku sviniam. A pozrite: Ked sa člověk stal vlastníctvom Ježiša, tak urobí hrozný objav: Tá stará povaha je ešte tu! A ešte sú tu prehry. Ale ked po svojom obrátení zažijete porážku, tak hned nezapochybujte, ale poklaknite a modlíte sa tri vety: Za prvé: "Dakujem Ti, Pane, že ti ešte patřím!" Za druhé: "Odpusť mi to pre Svoju krv!" A to tretie: "Oslobod ma od tej mojej starej povahy!" Ale v prvom radě: "Dakujem Ti, Pane, že ešte stále patřím Tebe!"

Rozumiete: Istota spasenia spočívá v tom, že viem: "Prišiel som domov a teraz vediem boj posvátenia, ako ten mámotratný syn, ktorý sa vrátil domov, a nie ako ten, ktorý stále prilieta aj vylieta." Ked niekto káže: "Člověk musí to spasenie denne znova uchopit'!", tak to je hrozná kázeň. Moje děti nemusia každý deň predstúpiť predo mňa a spytovať sa ma: "Očko, smieme i dnes byť tvojimi dětmi...?" Oni sú stále mojimi dětmi! A kto sa už stal dieťafom Božím, tak je už stále dieťafom Božím a teraz už vedie boj o posvátenie ako dieta Božie!

A teraz vám želám z celého srdca tú žiarivú istotu Božích dětí!

Je křesťanstvo

súkromnou

záležitosťou P

Sústavne počuť vetu: "Náboženstvo je súkromná záležitost!" Je to správné? Chceme sa pýtat: "Je křesťanstvo súkromnou záležitosťou?" - alebo ešte lepšie povedané:"Je křesťanský stav súkromnou záležitosťou?"

Prv, než na túto otázku odpoviem, chcel by som položit protiotázku. Představte si páťmarkovú mincu. Čo je na nej, číslica páť alebo orol? Obidvoje! Minca má dve strany. A právě tak to je aj s otázkou: "Je křesťanský stav súkromnou záležitosťou." Odpoved znie: Oboje! Ano a nie.

Správný živý křesťanský stav má dve stránky: celkom súkromnú a celkom verejnú. Kde jedna z nich chýba, nie je niečo v poriadku!

Chcel by som vám teraz ukázat obe stránky správného, Duchom Svátým naplněného křesťanského stavu.

l.Krestanský stav má velmi súkromnú stránku

Aby som vám to ozřejmil, chcem začat jedným príbehom. Niekto mi raz povedal, že som "rozprávačom príbehov". Nato som odpovedal:

"To nie je hanba. Vždy mám velké obavy, že ludia v kostole zaspia. Ale ked medzitým poviem nějaký příběh, potom nezaspia!" Okrem toho pozostáva celý život z príbehov-a nie z teórie. V krajině Ravensberg žil v minulom storočí jeden ohromný buditelský kazatel menom J ohann Heinrich Volkening. Prostredrúctvom jeho kázní sa skutočne přeměnila celá krajina okolo Bieleřeldu. Raz večer ho zavolali k jednému bohatému sedliakovi, ktorý vlastnil velkú usadlosf a bol statočným, usilovným človekom. Prebudeneckých kazatelov všaknenávidel z celého srdca - odmietal totiž, že by bol hriešnikom. Nepotřeboval nijakého Spasitela na kříži. Povedal: "Konám správné a nikoho sa nebojím." Jedného dňa k němu zavolajú farára Volkeninga, pretože sedliak smrtelné ochorel. Chce večeru Pánovu. Kazatel k němu zájde. Volkening bol mužom vysokej postavy a nápadné boli najma jeho žiariace modré oči. Pristúpi k sedliakovej posteli, dlho sa mlčky naňho pozerá a potom povie: "Heinrich, mám o vás velké, velké obavy. Tak ako to doteraz vyzerá, vaša cesta nevedie do neba, ale priamo do pekla." Totopovediac, sa obrátia odíde.Natopochytíbohatého sedliaka vražedná zlost a zúri: "A to by chcel byť farář. Je toto křesťanská láska?" Nadídenoc. Tažko chorý sedliak nespí.

V    jeho svědomí to vřta: "Nevedie to do neba, ale do pekla! Ked je to pravda..." A prichádzajú mu na um rózne hriechy. Pána Boha si nectil. Příležitostné velmi prefíkane druhých oklamal.

V    nasledujúcich nociach ho přepadne skutočný strach. Velmi sa znepokojuje. Zrazu vidí, že v jeho živote je vela previnení a že vóbec nie je dieťaťom Božím. Teraz by si vážné prial obrátit sa. Po troch dňoch znovu posiela manželku po Volkeninga: "Zena, přived Volkeninga!" Je neskoro večer. Kazatel ihned príde. Sedliak mu hovoří celkom znepokojený: "Pán farár, myslím, že sa musím obrátit!" "Ano", hovoří kazatel, "opatrnost prichádza so starobou. V núdzi voláte, ale núdzové pokánieje mftve pokánie! To musí příst celkom ináč." Toto povediac sa obrátil a odišiel. Ešte len teraz dostal sedliak vražednú zuřivost. - Aj vy všetci by ste sa na toho farára poriadne nahněvali, nie? Konečne, patřilo by sa, aby farář hovořil s bohatým sedliakom prívetivejšie. Přitom to predsa vyzeralo, že ten člověk má čoskoro zomrieť. Ale Volkening bol muž, ktorý stál před Bohom a vedel, čo hovoří. - Trvalo to ešte tri dni, až sa sedliak ocitol vo veTkej biede. Vedel: "Musím umrief! A kde ostali v mojom živote láska, radost, pokoj, trpezlivosť, něžnost, dobrotivost, vemosf, krotkost', zdržanlivosť?" Celý svoj život opovrhoval Spasitelom, ktorý zaňho umřel. Odohnal Ho, kedvosvojej láske stál před ním. Vidí, že stojí na pokraji pekla a je celkom zúfalý. "Zena," prosí manželku, "přived farára!" Ona odmieta: "Už nechcem! On ti aj tak nepomóže!" "Zena, zavolaj ho, dostáném sa do pekla!" Potom žena ide. Ked farář dojde, nájde člověka, ktorý pochopil: "Nemýlte sa, Bohu sa nebude nikto posmievaf. Lebo čokolvek by člověk sial, to bude i žat!" Farář si přisunul stoličku k posteli a pýtá sa: "Však, ide to do pekla?" "Ano, ide to do pekla!" Nato farár hovoří: "Heinrich, podme na Golgotu! Aj za teba Ježiš umřel!" A vykládá mu najprívetivejšími a najmilšími slovami, ako Ježiš zachraňuje hriešnikov. To by sme sa však museli najprv vo svojich vlastných očiach stať hriešnikmi a přestat tvrdit: "Konám správné a nikoho sa nebojím!" Museli by sme prv poznat pravdu a až potom by nás mohol Ježiš zachránit! Teraz zrazu sedliak poznává: "Ježiš umřel za mňa na kříži! Platí za moje hriechy! On ma móže obdařit spravodlivosťou, ktorá jediná platí před Bohom!" A po prvý raz sa skutočne modlí: "Bože, zmiluj sa nado mnou hriešnikom! Pane Ježišu, zachráň ma na pokraji pekla!" V olkening sa tíško vzdialil. Zanechá člověka, ktorý vzývá Ježiša. Je spokojný, pretože třikrát je v Biblii napísané: "Kto vzývá měno Ježíšovo, dojde k spaseniu." Ked na druhý deň znovu prichádza, nájde člověka, ktorý našiel pokoj s Bohom. "Heinrich, ako sa vám vodí?" A on odpovedá: "Přijal ma - z milosti!" Stal sa zázrak!

Takto přežil pyšný sedliak svoje znovuzrodenie. A teraz dávajte dobrý pozor: Raz v noci prišiel k Pánu Ježíšovi učený člověk a povedal: "Pane Ježišu, chcel by som s tebou diskutovat o náboženský otázkách." Tomu Pán Ježiš odpovedal: "Tu sa vóbec nebude diskutovat. Len ak by sa niekto znovu narodil, ináč sa nedostane do královstva Božieho!" "Ako?" pýtá sa učenec. "Nemóžem sa predsa znovu stať malým, aby som sa znovu narodil z matkinho těla!" Ale Ježiš trvá na tom: "Len ak by sa niekto znovuzrodil z vody a ducha, inak sa nedostane do královstva Božieho!" To je tá súkromná stránka křesťanského stavu, že sa člověk dostane cez úzku bránu k životu, že sa velkým zázrakom Božím znovuzrodí.

Nie sú to nějaké bezvýznamné teologické úvahy, čo vám tu hovořím, ale tu ide o vašu večnú záchranu. Verte mi! Mohlo by sa stať, že pri vašom umieraní nebude nijaký Volkening. K znovuzrodeniu patří, že konečne dám Bohu za pravdu, že som stratený člověk a že mám zlé srdce. K znovuzrodeniu patří túžba po Ježíšovi, jedinom Spasitelovi světa. K znovuzrodeniu patří úprimné priznanie Ježíšovi: "Zhřešil som proti nebesám a před tebou." K znovuzrodeniu patří viera: "Jeho krv zmyje zo mňa všetky hriechy. On platí za mňa a obdaruje ma spravodlivosfou, ktorá před Bohom platí." K znovuzrodeniu patří jasné a rozhodné odovzdanie sa Ježíšovi. K znovuzrodeniu patří, že vám Duch Svátý povie: "Teraz si bol přijatý!" Biblia to nazýva "spečatenie". Bez znovuzrodenia sa nedostanete do královstva Božieho! Ale ten, ktorý sa stal diefafom Božím, to vie.

Milí priatelia, ked sa topím a niekto ma vy tiahne z vody, potom - ked som zase na pevnej zemi a móžem pokojné dýchat’ - predsa viem, že som zachráněný.

Vidíte, to je tá súkromná stránka křesťanstva. Tým musí každý sám prejsť, aby sa od smrti dostal k životu. Je to zázrak, ked sa obraciam do minulosti a myslím na to, ako som sa stal majetkom Pána Ježiša. Žil som daleko od Boha a vo všetkých hriechoch. Potom však vstúpil do mójho života Ježiš. Teraz mu patřím a chcel by som obětovat aj život, aby som Iudí vystříhal před zahynutím a volal ich k Ježíšovi. Prosím vás: Nepřestaňte, kým nedosiahnete znovuzrodenie a poznanie: "Je to úžasné patřit Spasitelovi a vedieť úprimne vyhlásit: Ja som tvoj, ó Ježišu, a ty si mój!"

Ale znovuzrodenie nie je koniec, ale začiatok súkromného kresfanského stavu. Potom to so súkromnou stránkou křesťanstva ide dalej.

Od doby mójho obrátenia - chcem vám to dosvědčit -som vedel: "Teraz musím bezpodmienečne každý deň počuf hlas mójho Priatela!" Tak som začal čítat Bibliu. Dnes si Iudia myslia, že len faráři čítajú Bibliu. V blízkosti mójho domu v Essene sú parky. Rád si tam zránazájdema čítám Bibliu pri prechádzkach. Ludia bývajúci v blízkosti ma přitom móžu pozorovat. Nedávno mi ktosi povedal: "Vždy vás pozorujem, ked si čítáte svoj breviár." (Breviár čítajú katolícki kňazi.) Nevedel si představit, že čítám knihu, ktorú móže čítat každý laik. Bibliu móže čítat každý!

Ked mám so svojimi zverencami trocha volného času, zhromaždíme sa ešte před raňajkami k tichej štvrťhodinke. Najprv spievame rannú pieseňa vypočujeme si verš na příslušný deň. Potom prečítam biblický text. Potom si každý sadně do tichého kútika a čita text z Biblie sám pre seba. A takto postupujú doma aj tí, ktorí právě přijali Ježiša a začali veriť v Něho, pretože bez Jeho hlasu a rozhovorov s Ním nevedia žit. Prosím vás, oživte súkromnú stránku vášho kresfanského stavu tým, že začnete čítat Novů zmluvu! Tichú štvrťhodinku ráno alebo večer!

A ked zase zatvoríte Novů zmluvu, zložte ruky a po-vedzte: "Pane Ježišu, teraz musím s Tebou hovořit. Chcem toho dnes tak vela urobit. Pomož mi! Ochraňuj ma před mojimi najmilšími hriechami! Obdaruj ma láskou k mojim blížnym! Naplň ma Duchom Svátým!" Modlíte sa! Hovořte s Ježišom! Je tu a počuje vás! To tiež patří k tej úplné súkromnej stránke kresfanského stavu, že křesťan hovoří so svojím Pánom.

Nedávno som povedal jednému pánovi, ktorý uvěřil: "Potřebujete denne tichú štvrťhodinku s Ježišom!" On mi nato odpovedal: "Pastor Busch, ja predsa nie som farář. Ten má na to čas. Aleja? Mám predsa hrozne vela práce." Odvětil som mu: "Počujte, svoj deň aj tak celkom nezvládáte, však?" "Nějako to nikdy nezvládnem!" uznal. "Vidíte!", povedal som, "to je preto, že vám chyba tichá štvrt- hodinka. Ked si zvyknete na každodenně ranné rozhovory s Ježišom, na čítanie niekolkých veršov z evanjelia a ked sa k tomu pomodlíte, potom zistíte, že zrazu všetko hravo zvládnete. Ano, čím máte viac práce, tým nutnejšie potřebujete tichu štvrfhodinku. Možno, že neskoršie bude z toho dokonca polhodinka, v ktorej prednesiete svoje najzávažnejšie záležitosti svojmu Spasitelovi. Ale odrazu pojde všetko lepšie. Hovořím to zo skúsenosti. Niekedy som aj ja v takej situácii. Ráno vstáném z postele a už zvoní telefón. Potom přinesu noviny. Potom znovu zvoní telefón. Potom ma zase príde niekto navštívit'. Ale cely deň som rozčúlený. Nič sa mi nedaří. Zrazu mi príde na um: 'Ešte som vóbec nehovořil s Ježišom. Ani On sa ešte nedostal k slovu, preto sa mi ani nemóže dariť!'"

Viete, tichá chvilka s Ježišom patří k celkom súkromnej stránke křesťanského stavu!

Potom patří k celkom súkromnej stránke křesťanského stavu to, že denne pribíjame svoje tělo a krv na kříž. Hovořil som v živote s mnohými Iudmi. Vlastně každý z nich mal nějaké ťažkosti. Zeny sa ponosujú na svojich mužov. Muži sa ponosujú na svoje ženy. Rodičia sa sťažujú na svoje děti. Děti sa sťažujú na svojich rodičov. Skúste to raz sám: Ked ukážem prstom na člověka: "Ten je vinný, že nie som šťastný!", v tej istej chvíli ukazujú na mňa hned tri prsty! Verte mi, že ked raz budete mať tichú štvrťhodinku, potom vám Ježiš ukáže, že všetko tonešťastie je len vo vás samých. Vaše manželstvo nie je v poriadku, pretože nežijete podlá vole Božej. Vaše obchody sa vám nedaria, pretože nekráčate v šlapajách Božích. Kresťania sa musia denne učiť pribíjať svoju povahu na kříž.

Móžem hovořit celkom osobné. Žil som plných 8 dní spolu s 50 spolupracovníkmi, zaoberajúcimi sa prácou s mlá-dežou. Bolo to neopísatelne krásné. Boli sme spolu takí šťastní, že to neviem opísaf. Boli to požehnané chvíle, a predsa sa vyskytli občas ťažkosti. Ale predtým, než sme v posledný deň slávili Večeru Pánovu, sa stalo, že zrazu šiel jeden k druhému a povedal: "Ty, prepáč mi to!" Ja som musel ísf až k trom

a povedať: "Ty, prepáč mi, že som sa na teba nedávno obořil!" Jeden však odpovedal: "Ale vy ste mali pravdu!" "Napriek tomu mi to prepáč", prosil som ho. Chápte: Je mi ťažko, ked sa musím pokořit před 20-ročným chlapcom. Nemal som však pokoja, kým som to neurobil.

Ked budete mat tichu chvilku sježišom, tiežsa to naučíte, denne pribíjať svoju povahu na kříž. Potom bude všetko okolo vás krásné! To patří k tej celkom súkromnej stránke křesťanského stavu. Ked o tom nič neviete, přestaňte sa, prosím, nazývat kresfanom.

Často chodím ulicami a rozmýšlam: Všetci, ktorých střetávám, sú nábožní, skoro všetci platia cirkevnú daň. Keby som takniektorého z nich zastavil a spýtal sa ho: "Prepáčte, ste křesťan?", odpovedal by mi: "Samozřejmé! Nie som predsa mohamedán." Keby som sa tak pýtal dalej: "Už ste niekedy nevedeli spát od radosti, že ste kresťanom?", odpovedali by mi: "Čo ste sa zbláznili?" Tak to je: Křesťanstvo bez radosti z křesťanského stavu. Nanajvýš nadáváme, ked musíme platiťcirkevnú daň. Ale po radosti ani stopy. Avšak od okamihu, ked přežijete znovuzrodenie, poznáte, čo to znamená: "Radujte sa v Pánovi vždycky a zasa len poviem: Radujte sa!"

Priatelia, nedávno som svojim chlapcom povedal krásné šlová Biblie: "Vám ale, ktorí sa bojíte mójho měna, vzíde světlo spravodlivosti" - to je Ježiš - "a spása pod Jeho křidlami." To je krásné! A viete, ako to ide dalej? Takto: "A vy budete vychádzať a vchádzať a poskakovat ako vykrmené telce." Nádheme vyjádřené! Zriedkakedy střetávám kresťanov, ktorí by od radosti zo svojho Spasitela "poskakovali ako telce". V čom to je, že to nevieme? Je to v tom, že nie sme skutočnými kresťanmi! Myslím na svoju milú matku. Na nej bolo vidieť niečo z tej úžasnej radosti v Pánovi. A myslím na mnohých dalších, ktorých som poznal ako radostných kresťanov. A ked postupné zostamem, chcel by som pociťovat čoraz viac z radosti v Pánovi. V tom případe však třeba brat vážné křesťanský stav a nie byť len trošku kresfanom!

Tak to jejedna stránka křesťanského stavu. "Je křesťanstvo súkromnou záležitosťou?" Ano, křesťanský stav je zvrchovane súkromný!

Teraz následuje druhá strana mince. Súčasne má správný, živý křesťanský stav i druhu stránku, ktorá je velmi veřejná a ktorú móže vidieť každý.

2. Křesťanský stav je veřejnou záležitosťou

Veřejná stránka křesťanského stavu je predovšetkým v tom, že sa pripájame k spoločenstvu kresťanov. Je to velmi dóležité, čo teraz poviem: Praví kresťania sa pripájajú k tým, ktorý tiež chcú byť spasení!

Každú nedelu sú bohoslužby. Prečo sa ich nezúčastňujete? Odpoviete: "Počúvam bohoslužby z rádia." Teraz tu nechcem hovořit o chorých. Tí nech sa potešia bohoslužbami z rádia. Ale váš křesťanský stav je celkom úbohý, ked vás to netahá k ozajstným bohoslužbám, dozhromaždenia veriacich! To predsa patří k tomu.

Okolo roku 300 n.l. - je to už teda velmi dávno - sedel na cisárskom tróne velkej rímskej říše obdivuhodný člověk, Dioklecián. Povodně bol otrokom, potom ho přepustili a dopracoval sa tak vysoko, až sa stal cisárom velkej rímskej říše. Vtedy už bolo křesťanstvo velmi rozšířené. Cisár Dioklecián vedel, že jeho predchodcovia prenasledovali kresťanov. On si však povedal: "Taký hlúpy nie som, aby som prenasledoval najlepších Iudí. Nech si veria, v čo chcú. U mňa móže mať každý také náboženstvo, aké sám chce." To bolo na jedného cisára zriedkavé, ale velmi správné stanovisko, pretože kniežatá vždy rádi vládnu aj svedomiu. Cisár Dioklecián mal aj mladšieho spoluvládcu menom Galérius. Ten sa mal staťjeho nástupcom. Jedného dňa povedal Galérius Diokleciánovi: "Počuj, Dioklecián. Ked sa křesťanstvo rozšíri, nastane velký zmátok. Stále totiž hovoria o svojom královi Ježíšovi. Musíme niečo proti nim podniknúť!" "Ach, daj mi stým pokoj!" odpovedá Dioklecián. "250 rokov prenasledovali moji predchodcovia kresťanov a nič nedosiahli. To radšej s tým vóbec nezačnem." To bolo od něho rozumné. Ale Galérius sústavne dobiedzal: "Kresťania sú však zvláštní. Hovoria, že sú naplnění Duchom Svátým, kým ostatní nie, že budu spasení a iní nie. To sú pyšní Iudia. Musíš niečo proti tomu urobit!" Ale Dioklecián znovu odmietol prenasledovanie kresťanov. Tento Galérius mu však hučal do uší dlhšie, než som schopný vyrozprávať. Potom sa konečne dal Dioklecián obmákčif a vyhlásil: "Dobré, potom zakážeme iba křesťanské zhromaždenia." Bol vydaný dekrét: "Každý, kto chce, móže byt kresťanom, avšak kresťania sa nesmú zhromaždovaf. To sa zakazuje pod trestom smrti." Pre seba mohol byt každý kresťanom, akoby ťo bola ich súkromná vec, ale nesmeli sa zhromaždovať. Starší medzi kresťanmi sa zišli a radili sa: "Čo máme robiť? Nemáme sa radšej podriadiť? Ved každý móže vo svojom dome robiť, čo chce. Nikto mu v tom nebude bránit." A teraz je právě zaujímavé to, čo tito kresťania v době prenasledovania povedali: "Budeme sa schádzať k modlitbám, spevu, kázaniu, načúvaniu a zbierkam, to jednoducho patří ku křesťanskému stavu. Budeme v tom pokračovat!" Potom sa dalej schádzali v cirkevnom zbore. Galérius triumfoval: "Vidíš Dioklecián! Sútonepriateliaštátu. Nevedia poslúchať!" A tak sa začalo jedno z najhorších prenasledovaní křesťanstva. Mnohísa vzdali a povedali: "Člověk móže byť aj doma kresťanom! Nepojdeme do zhromaždení!" -a tak si zachránili svoje životy. Křesťanský zboř však vyhlásil: "To sú odpadlíci! Kto nenavštěvuje křesťanské zhromaždenia, je odpadlík!"

To by sa málo povedaf dnešným kresťanom. Je vela takých odpadlíkov v dnešnom kresfanstve! Vtedajší kresťania mali pravdu, ked sa vzopreli proti cisárskemu dekrétu! V Biblii je jasné napísané: "Neopúšťajme naše zhromaždenia, ako zvyknú niektorí!" Dnes musíme povedať:"... ako zvyknu skoro všetci!" A preto prosím všetkých medzi námi, ktorí chcú byť spasení: Připojte sa k tým, ktorí so všetkou vážnosfou chcú byt kresťanmi!

Je vela možností nadviazať kontakty. Je tu cirkevný zboř, sú tu domáce biblické krúžky, prebudenecké hnutia, mládežnické krúžky. Vrúcne vás prosím: VyMadajte spoločenstvo! Raz mi jeden Francúz povedal: "Jeden má rád haringy a druhý chodí rád do kostola." Nie, takto to nie je! Je to ovela vážnejšie: Jeden sa dostane do pekla a druhý sa připojí ku kresťanom. Takto to je! A ked sa skutočne chcete stať nasledovníkom Ježíšovým, potom navštivte svojho farára a spý-tajte sa ho: "Kde sa móžem připojit? Kde sa móžem viac dozvedieť o Ježíšovi?" A chodte tam, kde skutočne počujete o Spasitelovi! Nikto nemóže tvrdit: "U nás sa nič nedeje!" Všade sú ludia, ktorí milujú Pána Ježiša. Je ich možno málo. Sú to možno často čudní ludia. Ale váš křesťanský stav je mřtvy, ak sa nezúčastňujete spoločenstva křesťanovi

K pravému stretávaniu kresťanov patria štyri věci. Za prvé spev, za druhé počúvanie kázně, za tretie modlitba a za štvrté finančně obete. To patří ku křesťanskému zhromaždeniu. To dodržiavali už prví krestania. To sú životné prejavy života z Boha.

Je len jedno křesťanstvo, kde sa schádzame s druhými. V Biblii je dokonca napísané: "Vieme, že sme od smrti přešli k životu, pretože milujeme bratov." To znamená: Ked to člověka netahá ku druhým kresťanom, je duchovné mřtvy!

Nezabudnem na nádherný začiatok mójho pósobenia na prvom farskom úřade v Bielefelde, kde som slúžil v jednom obvode ako pomocný kazatel. Na bohoslužby do kostola sa zišlo iba málo Iudí. Ale potom dal Pán Boh, že som raz v sobotu večer mal v červenom ludovom dome dialóg so súdruhmi, volnomyšlienkármi až do jednej v noci. O jednej nás hostinský vyhodil z ludového domu na ulicu. Pršalo. Po prvý raz som mal okolo seba zhromaždených asi sto chlapov, továrenských robotníkov tohto obvodu. Stáli sme pod lampou. Chlapi sa vypytovali a ja som odpovedal. Už dlho sme hovořili o Ježíšovi, že prišielzinéhosveta. Už dlho sme o tom hovořili, že sú nešťastní, a že vóbec nie je pravda, že nemajú žiadne hriechy a v zásadě predsa veria, že existuje věčnost a súd Boží. O druhej hodině som povedal: "Teraz idem domov, chlapi. Zajtra ráno o pol desiatej sú bohoslužby. Viem, že by ste rádi přišli, keby ste sa jeden před druhým nebáli." Boli to Westfálčania. Predo mnou stál robotník B. Mal vtedy asi 35 rokov, ozajstný Westfálčan. "Ja že sa bojím?" povedal "ani řeči!" Odpovedal som mu: "Človeče, nerozprávaj! Keby si

v nedelu šiel do kostola, to by bolo v pondelok vo fabrike řečí a toho sa bojíš!" "Ja sa vóbec nebojím!" vyhlásil znovu. Ja som však ešte raz povedal: "Človeče, prišiel by si rád, keby ..." "Dobré!" povedal, "prídem zajtra ráno - so spevníkom pod pazuchou!" A v nedelu ráno - teda o niekolko hodin neskór -pripochodoval tento Westfálčan so svojím spevníkom cez ulice na bohoslužby. V tejto štvrti sa všetci navzájom poznali. V pondelok večer príde ku mne a vraví mi: "Máte pravdu. Vo fabrike sa hrozne rozčulovali, že som šiel do kostola. Tak som teraz spoznal, čo je to za teror: Vykřikujeme o slobodě, a predsa sme ubohými sluhami Iudí. Všetko som im hodil, aj ich volnomyšlienkársku knížku. Povedzte mi teraz viac o Ježíšovi!" To bol pre mňa prvý, ktorý sa otvorene obrátil.

Chápte: Začalo to tým, že šiel na bohoslužby k tomu ubohému malému zboru. Ked vytrval jeden, přišli za ním aj další. To bol přelom. Pán Boh dal potom ešte mnoho dalších. Ale to bolo pre mňa vtedy zaujímavé, že pre tých robotníkov padlo rozhodnutie tým, že přišli k nám - do spoločenstva kresfanov.

Pre Boha vás prosím kvóli spáse vašich duší - nie som propagátorom církvi, farárov alebo spoločenstiev a ich vedúcich bratov, ale v prvom radě mi ide o vaše spasenie: Pridajte sa k spoločenstvu křesťanovi

A druhá vec, ktorá patří k verejnej stránke skutočného křesťanského stavu, je - vyznávat otvorene všetko, čo máme v Ježíšovi.

V Nemecku sme sa dostali do šialenej situácie. Myslíme si: "Zaplatím si cirkevnú daň a tým přenechám šírenie evanjelia farářovi. Mňa sa to dalej netýká." Niekedy si prajem, aby to celé hlúpe platenie cirkevnej dané přestalo, aby kresťania, učeníci Ježíšovi, věděli: To nieje len vecou farára, ale aj našou, aby ludia poznali měno Ježíšovo tam, kde žijeme: vo fabrike, v úřade, v škole. Už ste sa niekedy přiznali: "Je to pravda, že Ježiš žije! Je to hriech, ked nadáváme! Je to hanba pre Bohom, ked rozprávame oplzlosti"? Už ste niekedy svědčili: "Patřím Ježíšovi"? Ludia by načúvali. Chcem vám niečo povedaf: Tak dlho, kým nemáme odvahu přiznat' sa k nášmu Spasitelovi, tak dlho nie sme skutočnými kresťanmi!

Ježíš hovoří- dobře počúvajte: "Každého teda, ktoma vyzná před Iudmi, vyznám i ja před Svojím Otcom, ktorý je v nebesiach. A kto by ma zapřel před Iudmi, toho i ja zapriem před Svojím Otcom, ktorý je v nebesiach." To bude hrozné, ked sa raz v súdny deň kresfania postavia a povedia: "Pane Ježíšů, ja som tiež veril v teba!" - a Ježíš povie Otcovi: "Nepoznám ich!" "Pane Ježíšů, bol som predsa ..." "Nepoznám fa! Tvoj sused nevedel, že ide do pekla. Ty si ho však nikdy neupozornil, i ked si poznal cestu k životu. Mlčal si vo všetkých rečiach světa, ked si sa mal přiznat k svojmu Spasitelovi!" Potom možno odpovedia: "No, ale bol som sám taký slabý vo viere!" Potom odpovie Pán Ježiš: "Potom si mohol vyznat svoju slabú vieru! Aj slabá viera má svojho silného Spasitela. V skutočnosti si však nemusel vyznávat' svoju slabú vieru, ale mňa! Nepoznám ta!" - "Každého teda, kto mňa vyzná před Iudmi, vyznám i ja před Svojím Otcom, ktorý je v nebesiach. A kto by ma zapřel před Iudmi, toho i ja zapriem před Svojím Otcom, ktorý je v nebesiach." To hovoří Ježiš. On neklame! Kedy sa zase osmělíme otvorit svoje ústa?

Musím znovu rozprávaf jeden příběh. Před niekolkými týždňami som prednášal v jednom meste Porúria. Přednášky zorganizoval jeden mladý majster-automechanik, mój priatel Gustáv. Tento Gustáv sa preto stal radostnýmaplnomocným svedkom Ježíšovým, pretože sa naučil vyznávat Ježiša v roz-hodujúcom okamihu. Jedného pondelňajšieho rána je vo svojej dielni. Každý rozpráva, čo hanebného vykonal v nedelu. Jeden hovoří: "Tak sme sa ožrali, že nám pivo tieklo z očí!" Druhý rozpráva rózne příhody s dievčatami. "A kde si bol ty, Gustáv?" pýtajúsa. Bol vtedyešte učeň. "Ránosombolnabohoslužbách!", odpovedá. "A poobede v mládežníckom krúžku pastora Buscha." Tu sa mu začali posmievať a mladý učeň tu stojí ako hlupák. Zrazu ho pochytí vražedná zlost, ked sa mu všetci -tovariši i majstri - posmievajú a pomyslí si: "Prečo sa móžu v kresťanstve přiznávat hanebnosti nahlas a prečo sa nemóže vyznávat Ježiš?!" V tom okamihu sa rozhodol získat’ celú dielňu pre Ježiša. Začal u svojich spoluučňov a povedal im po jednom: "Dostaneš sa do pekla! Pod so mnou do nášho mládežnického knížku. Tu počuješ o Ježíšovi!" Ked odchádzal po zložení skúšok ako majster, bola celá dielňa změněná. Přesvědčil som sa o tom sám. Všetci učni boli v našom mládežníckom krúžku, traja tovariši v Spolku křesťanských mladíkov. V dielni sa už nikto neodvážil hovorif oplzlosti. Ked nastúpil niekto nový a chcel viesf škaredé řeči, vystříhali ho: "Bud ticho, človeče, príde Gustáv!" Mali před ním rešpekt. Dnes má ohromné miesto, je vedúcim velkej autodielne. Pán Boh ho požehnal aj navonok.

Znovu sa pýtám: Kde sú konečne kresfania, ktorí sa odvážia znovu otvorif svoje ústa a vyznávat svojho Pána?! V takej miere, v akej to robíme, tak vnútome rastieme!

Je křesťanský stav súkromnou záležitosfou? Nie! Dlhujeme světu svědectvo o Ježíšovi! Přestaňte s tým ubohým mlčaním! Inak vás Ježiš nepozná v súdny deň!

Ked v době tretej říše povolávali húfnemojich mladých ludí ako 16 - 17-ročných na vojnu, podaroval som im vždy malú Bibliu a vravel im: "Dávajte pozor! Ked sa dostanete do služby, potom hned v prvý večer položte Bibliu na stol, otvorte ju verejne a čítajte si v nej. Potom nastane hrozný výbuch. Ale na druhý deň to máte za sebou. Ked to neurobíte hned v prvý deň, nedostanete sa dalej." A tito chlapci to urobili. V prvý deň sa dostala Biblia na stol! "Čo to čítáš?" "Bibliu!" To bol o zakaždým ako výbuch ručného granátu, pretože v nemeckom kresfanstve móže každý čítat hocijaké svinstvo, len Bibliu nie. Potom sa stalo jednému z mojich priatelov, Pavlovi - žial padol vo vojně -, že na druhé ráno, ked otváral svoj kufor, svoju Bibliu už nenašiel. Obzrel sa. Jeden sa šklabí. Potom sa šklabia aj tí ostatní. "Ukradli ste mi Bibliu?" pýtá sa. "Mmmmmmh-" "Kde máte moju Bibliu?" "Má ju vrchný velitel!" Teraz vie, že ide do tuhého. Po službě večer sa utiahne do tichého kútika a modlí sa: "Pane Ježišu, som tu sám. Mám ešte len 17 rokov, prosím Ta, neopusť ma teraz! Pomož mi, aby som fa mohol vyznávat!" Potom ide k vrchnému velitelovi a záklope uňho. "Dalej!" Velitel sedí za písacím stolom. Na písacom stole leží Pavlova Biblia. "Čo chceš?" "Prosím, pán vrchný veliteí, vráťte mi moju Bibliu. Je to moje vlastníctvo." "Aha!" Zoberie Bibliu a listuje v nej: "Tak tebe teda patří?! Nevieš, že je to velmi nebezpečná

kniha?" "Áno, pán vrchný velitel, to viem. Biblia je nebezpečná aj vtedy, kedje za tvořená v kufri. Aj vtedy niekoho znepokojuje." Bác! Vrchný velitel vstane: "Sadní si!" A potom sa přiznává: "Aj ja som chcel svojho času študovat teológiu." "Potom pán vrchný velitel odpadol od viery?" spytuje sa voják. Za tým sa rozprúdil nádherný rozhovor, v priebehu ktorého povedal asi 40-ročný muž 17-ročnému chlapcovi: "V jadre som nešťastný člověk. Ale nemóžem sa obrátit, musel by som sa mnohého vzdaf." Chlapec mu odpovedá: "Chudák vrchný velitel! Pre Ježiša sa však oplatí obětovat hocičo!" Vrchný velitel prepúšťa chlapca so slovami: "Si šťastný člověk!" "Ano, pán vrchný velitel!" potvrdil Pavel - a vzdaluje sa so svojou Bibliou. Nikto v tábore už nepovedal ani slovo.

O, kde sú kresťania, ktorí sa odvážia zastat svoju vec?!

je křesťanský stav súkromnou záležitosfou? Áno. Znovuzrodenie a život vo viere sa odohrávajú v naj vnútomejšom kútiku srdca!

Je křesťanský stav súkromnou záležitosťou? Nie! Kresťania sa spájajú do spoločenstiev, kbohoslužbám, k domádm biblickým krúžkom, k mládežnickým krúžkom, ku krúžkom žien, ku krúžkom mužov. Kresťania otvárajú svoje ústa a vyz-návajú svojho Pána. Nech svět vidí, že Boh zapálil oheň v Ježíšovi!

Kedy bude r\

koniec r

světa •

Nedávno som sa rozprával s jedným podnikatelom. Potlapkal ma po pleci:"Pán farář, je to pěkné, že učíte mladých dobrému." Odpovedal som: "Přiznám sa vám úprimne, že si od toho vela neslubujem. V Biblii je napísané, že srdce člověka jeskazené od mladosti. Tu člověk málo dosiahne napomínáním. Iné by som chcel dosiahnuf." "Ano? A čo?" "Prial by som si, aby sa tí mladí stali vlastníctvom Ježiša Krista a teraz aj navěky dětmi Božími." "O, pánfarár, akáje to reč! Ostaňme len oboma nohami na zemi!" Dobré je to povedané, nie? "Ostaňme len oboma nohami na zemi!" Nahlas som sa zasmial: "Na ktorej pode si želáte ostat, milý pán riaditel? Nezbadali ste ešte, že sa póda už dávno hýbe pod našimi nohami?!"

Tak si myslím, že člověk ani nemusí byt priemyselným riaditelom na to, aby pochopil, že sa póda stala velmi neistou. Dnešného člověka zaťažuje strach. Každý hladá istotu, ale predsa cíti, že jej niet. Jeden si otvorí bankový účet vo Švajčiarsku, iný si stavia bunker v Bolívii. Hádám len volakde istota bude! Predsa však všetci cítíme: nikde niet istoty! Preto sa v našej době znovu vynára otázka: "Čo bude so svetom?!" Je to skoro znak dnešnej doby, že sa znovu pýtáme: "Kedy bude koniec světa?"

Před niekolkými rokmi vyšla divadelná hra známého švajčiarskehospisovatelaDurrenmatta: "Fyzici". Hra sa končí tým, že jeden z fyzikov vysloví temnu prognózu: Nedá sa překazit, aby sa ludstvo nezničilo atómovou bombou. Doslovné píše: "A rádioaktívna zemegula sa niekde nezmyselne točí dalej." Člověk vidí, ako sa vo vesmíre nezmyselne otáča vymretá a spustošená zemegula. Je už samo o sebe pozoruhodné, že jeden spisovatel tak brutálně uvažuje o skaze světa. Ja si však nemyslím, že by to tak skončilo, že by niekde tá rádioaktívna zemegula mohla krúžif vesmírom. Keby som to povedal Diirenmattovi, opýtal by sa: "Prečo tomu neveríte? Ved je jasné, že to tak bude." Ja by som mu vysvětlil: "Lebo v Biblii je to napísané inak. Pán Ježíš povedal: Toto pokolenie sa do konca nepominie. Teda nie tak skončí svět, ako si to myslíte vy, hoci by sa to zdálo možné."

Prirodzene zostáva otázkou, komu chceme veriť vo věci budúcnosti.

Existujú dve nelegálne metódy, ako sa dozvedieť niečo o budúcnosti.

Jeden spósob je ten, ktorú majstrovsky ovládal Jozef Goebels (minister propagandy Hitlerovej vlády. Pozn.prekl.). Spočívá v tom, že si člověk jednoducho niečo vysníva. Ešte ho počujem hovořit': "Za pat rokov budu nemecké mestá stát krajšie ako kedykolvek predtým." Metóda teda spočívá v tom, že si svoje sny premietam na hmlu, ktorá zastiera budúcnosť. Majstri v tom sú tzv. Svedkovia Jehovovi. My starší sa ešte památáme, že v roku 1925 plagáty na každej ulici hlásali: "Milióny dnes žijúcichludínezomrú." Toto heslo vydali "Vážni bádatelia Biblie". A potom zahynulo viac Iudí ako kedykolvek predtým v dějinách ludstva. Jednoducho si do budúcnosti vymysleli niečo pěkného. Neskoršie sa premenovalina Svedkov Jehovových. Azda aj teraz si vymyslia volačo nové.

Druhý, nelegálny spósob je, že sa člověk obrátí na veštcov a pýtá si od nich radu. Tomu nerozumiem ani trochu. A ani tomu nechcem rozumief - vešteniu, špiritizmu, vykladaniu z kariet a horoskopom a čo ja viem, čo všetko. Chcem vám povedaf, prečo o tom nechcem nič vedief. V mojej Biblii je na viacerých miestach napísané: "Takto hovoří Boh: Ak sa niekto obrátí k duchom mřtvych, k veštcom..., obrátím svoju tvář proti tej osobě a vyhladím ju z jej Iudu." Pretože však považujem za veBcú vec to, že patřím k Božiemu Iudu, aby som bol spasený, vyhnem sa takýmto veciam. Ak sa niekto z vás už dopustil niečoho takého, hovořím pre spásu jeho duše, aby to zanechal a volal k Ježíšovi o odpustenie, vyznávajúc svoj hriech.

Rozhodol som sa spoliehať jedine na Slovo Božie, ktoré je v Biblii, lebo za prvé: má pečaf světla a pravdy. A za druhé: Muži Biblie hovořili: "Tak hovoří Boh!" Teda jestvuje jediná správná cesta, po ktorej dojdeme k poznaniu budúcnosti: O budúcnosti nám hovoří Biblia!

KedII.světová vojna najhoršie zúrila, tajná políciami zakázala prednášaf a cestovat. Účinkovat som mohol už iba v Essene. Ahoci som každý večer v tom bombardovanom meste mal biblické hodiny v nejakej pivnici, predsa som mal dost volného času. Ten som využil na to, aby som si riadne preštudo-val poslednú knihu Biblie - Zjavenie Jána. Spoznal som, že tá kniha je mimoriadne aktuálna! A tak by som aj vám chcel odovzdat niekorko svojich poznatkov.

A teraz by som vám chcel ukázat, čo Biblia celkom jasné přehlasuje o budúcnosti.

1. Ježíš sa vrátí

Biblia jednoznačné hovoří: Stredobodom křesťanského očakávania je velká událost’, totiž, že zavrhnutý Kristus sa vrátí vo velkej slávě!

Ked vstúpil do neba, stáli tam Jeho učeníci a pozerali za Ním, ako mizne v iných dimenziách. Čítáme: "oblak vzal im Ho spřed očí." Potom zrazu dvaja Boží poslovia stáli při nich: "Tento Ježiš, ktorý vám bol vzatý do neba, príde zase tak, ako ste Ho viděli odchádzať do neba!" - Ježiš sa vráti! Z Božej dimenzie Pán Ježiš znovu jedného dňa príde do nášho trojrozměrného světa! To je nádej kresfanov.

Rozpoviem vám, ako sa mi celkom objasnil tento trochu neobvyklý odkaz. Asi před tridsiatimi piatimi rokmi som ako mladý farář prišiel do baníckeho obvodu - do Essenu. Ako 27-ročný mladík som stál uprostřed dvanásftisíc baníkov. Nikoho moje posolstvo nezaujímalo. Uprostřed obvodu bolo bezútešné námestie, obkolesené starými barakmi. Na jednom rohu tu ostal starý dom, v ktorom som si zanedlho zriadil malú sálu pre biblické hodiny. Bolo to pěkné, ako Iudia postupné prichádzali; niekoíko baníkov, komunisti a volnomyšlienkári, ktorí chceli počuf, čo "farárisko" chce povedať. Niekolko ženičiek, pár dětí a dvaja-traja mládenci. Čo však bolo zvláštně: toto malé zhromaždenie rozdráždilo celý obvod. Nakoniec to bolo tak, že nás zakaždým vyrušovali. Raz vybili sklá na oknách, museli sme ich zabednit. Druhýkrát bubnovali kamene už na tieto došky. Nabudúce před dverami, ktoré viedli priamo do sály, hráli futbal s plechovkami tak, že člověk nepočul ani vlastně slovo. Další krát zase demonštrovali s píšťalami před našou šálou. Potom zasevonkuspievali: "Nás nič nezastraší, nijaká vyššia bytost. Ani Boh, ani cisár alebo tribun, my si sami pomóžeme." A my dnu sme vtedy spievali: "Pán Boh je láska, dal nás vy kupit, Pán Boh je láska, Iúbi i mňa." To boli časy! Jedného dňa to bolo obzvlášť hrozné. Akoby sa boli skutočne všetci čerti a pekelné mocnosti rozběsnili. A potom sa stalo čosi zvláštneho. Naraz niečo treslo do dveří, a bolo počuť dopad fažkého predmetu. Myslím si: "Hodili sem bombu!" Potom bolo počuf, ako niekto utéká preč. Aj srdce sa nám zastavilo. Všade panovalo ticho. Otvoril som dvere-ahla: v kaluži ležal velký železný kříž s Kristom. Spoznal som ho: odtrhli ho zo steny katolického domova mužov tu v blízkosti a hodili do dveří: "Tu máte svojho Krista! Do smetí sNím!" Bol tmavý novembrový večer. Pršalo a tam v kaluži ležal kříž. Stál som na tom pustom mieste, obklúčený barakmi a tažnými vežami, za mnou stálo trasúce sa malé zhromaždenie a dole v špině leží symbol Vykupitela! Uvažoval som: Bohbymal tisíc příčin opustit tento svět, a predsa to neurobí! Poslal Svojho Syna, a ten Syn Boží urobí neslýchánu vec: vzal na seba naše hriechy a nechal sa ukřižovat'. A člověk namiesto toho, aby modliac sa padol do prachu před Vykupitelom, hodí Jeho obraz do mláky a napluje na zachraňujúcu, vystretú ruku! Tí Ježiša aspoň nenáviděli! Občania dnešných dní Ho už ani nevedia nenávidieť, ale úplné Iahostajne zahodia kříž do blata. Temný hněv len tak kypěl vo mne. Uvažoval som: "Čo urobí teraz Boh? Oheň by mal padat z neba!" Ale oheň nepadal. Nadalej pršalo a obraz ukřižovaného Vykupitela ležal v kaluži. Z dialky som počul posměšný smiech. Mne sa posmievali! Potom mi ale přišlo na um: Nebude to vždy tak, aby Syn Boží, ktorí zomrel za svět, ostal taký opovrhnutý. Tak to vždy neostane! 'Terazzakrýva Svoju moc a velebnost.' Ale je celkom isté, že přídě deň, ked tento svět, ktorý Ním opovrhuje, spozná, že On bol jedinou šancou života pre Iudstvo a že On je králom celého světa. Príde opat v slávě! Ked som potom v ten daždivý večer stál uprostřed malého zhromaždenia, s krížom potupeným v blate, ked som ich volal spát do nasej malej sály, po prvýkrát som sa naozaj zaradoval tomu posolstvu: "Ježiš príde znovu!" Vrátil som sa ku pultíku, otvoril som Bibliu na mieste, kdeu Matúša v 24. kapitole čítáme:"... a uzrú Syna člověka prichádzat na nebeských oblakoch s mocou a slávou velikou." Odvtedy sa na to těším.

Ked vidím, ako opovrhujú mojím Spasitelom, ktorý zachraňuje před smrtou, odpúšfa hriechy, ktorý robí Iudí šťastnými a slobodnými, vtedy sa těším, že príde deň, ked z Něho spadne plášť opovrhnutia a On sa vráti v slávě!

Ked som po prvýkrát vstúpil do klubovně essenských mladých, do domu farára Weigla, som vo velkej sále, kde sa střetávalo niekolko sto mladých, na stene videi jediný obraz: Prichádzajúci Pán Ježiš. Dole vidno město, nad ním sú oblaky a nad nimi na bielom koni On - král, ktorý dvíha Svoje prebodnuté ruky. Povedal som svojmu predchodcovi, farářovi Weiglovi: "Nie je to trošku čudné, že si v mládežníckom dome vyvěsil tento jediný obraz? Ja by som tam dal niečo iné!" Vysvětloval: "Milý brat Busch, chlapci pracujú celý týždeň v kanceláriách, v školách, továrnách, baniach. Ak tam vydávajú svědectvo o Pánu Ježíšovi, robia si z nich len posměch. Ked sa nechcú zúčastnit na ich hriechoch, posmievajú sa im a napadajú ich. Často sa tak stávajú nesmělými, ale ked tu sedia, nech im obraz povie: 'Užje navždy rozhodnuté, že Ježiš zvíťazí, Jeho bude celý svět!'"

Přežil som aj sám, aká je tá nádej nádherná. Počas Tretej říše ma v Darmstadte dali do vaznice, lebo som na jednom velkom zhromaždení hovořil o Ježíšovi. Sedel som v aute vedla komisára SS. Okolo nás stovky Iudí. Šofér dostal rozkaz: "Pohni sa!" Motor nechcel naštartovať, hoci bol ten voz iste dobrý. Komisár kričal: "Človeče, pohni sa!" Sedel som vzadu vedla něho ako zajatec. Motor nenaskočil. Auto sa nepohlo. Vtedy z rozrušeného davu od schodov chrámu jeden mládenec prenikavým hlasom zaspieval: "Navždy je rozhodnuté, že Ježíš zvífazí, Jeho bude celý svět. Lebo po noci smrti Boh všetko odovzdá do Jeho nik. Trpěl na kříži, vystúpil na trón Boží. Ano, lenježišzvíťazí!" Potom sa stratil v dave. Konečne motor nastartoval. Hovořím dóstojníkovi: "Vy ste chudák! Vedjasom na víťaznej straně!" Zamyslel sa a zamrmlal: "Kedysi som aj ja bol v zdražení mladých kresťanov." "Ano? A dnes kresťanov zaisťujete!? Chudák! Nechcel by som s vámi měnit!" Tak sme sa dostali až k vaznici, ale predo mnou sa otvoril výhlad na příchod Ježiša.

Čím sú časy temnejšie, tým je potrebnejšie, aby sme čakali nový příchod Ježiša.

Vidíte: Jeho slávny příchod na Zem už bude vlastně Jeho třetí příchod. Po prvýkrát prišiel, ked sa stal človekom. Narodil sa z Márie a ležal v jasličkách v Betleheme. Oslavujeme to na Vianoce, ak ešte vóbec chápeme význam toho: Syn Boží prišiel, stal sa človekom, aby sme sa my stali Božími dětmi a Jeho bratmi a sestrami.

Jeho drahý příchod sa deje dnes cez Ducha Svátého. On povedal: "Stojím pri dverách, klopem na vaše srdcia. Ak niekto počuje mój hlas a otvorí dveře, vojdemkněmu." Viete, prečo sa konajú evanjelizácie? Rádi by sme pomohli Pánu Ježíšovi, aby sa teraz k vám mohol dostat. Biblia hovoří: "Tým, čo Ho přijali, dal moc stát sa dětmi Božími." Otvorte Mu teda svoje srdcia!

A tretíkrát príde v slávě na tuto zem. Vidíte: tak to správnenasleduje posebe. Přešli sme už všetkými spoločenskými systémami: Konštitučnáaabsolutistickámonarchia, prezidiálna a národná demokracia, diktatury a čo ja viem čo všetko. A iste sme všetci viděli, že ani jeden systém za vela nestál. Potom predsa musí Ježiš, mój král a Pán ukázat, či vie vládnut!

2. Čo predchádza příchodu Pána?

Biblia rozpráva, že dějiny světa prechádzajú cez stáročia, ale raz znenazdania príde doba, ked sa dějiny světa nachýlia ku konců. Pre to obdobie použijem výraz, ktorý nie je v Biblii. Nazvime tú dobu posledně časy.

Biblia hovoří: bude to obdobie všeobecnej bezradnosti, ked problémy člověku prerastú cez hlavu, a bude zřejmá bezradnost a neschopnost člověka. Pán ježiš spomínal štyri znamenia posledných časov.

On hovoří: Charakteristickou črtou bude úplný zmátok. ježiš to vyjádřil takto: "Povstane národ proti národu a královstvo proti královstvu." Ešte nikdy tu nebola doba, ked tolkí velmi dobré plátení diplomati usporiadavali tak mnoho nákladných konferencií, ako dnes. Ešte nikdy tu nebola doba, že by sa tak nezmyselne zbrojilo za peniazenárodov ako dnes. Za tie peniaze, čo sa vynaložia na atómové zbraně, by sa dali vystávat celé mestá, vyriešif nedostatok bytov. Miesto toho však hovoria: musíme sa vyzbrojit. Aj ten najmenší štát musí mat atómové bomby! A pri tom ešte nikdy nebola túžba národov po mieri taká velká. Chceme mier. Nikto nechce vojnu, a predsa každý šialene zbrojí. Na tom jasné poznat politický chaos poslednej doby.

Druhým znakom, čo Ježiš udává, je: bezradnost v hos-podárskej oblasti. Ježiš hovoří: "Bude hlad, mor a dražoba." Zem dává dost potravin na nasýtenie celého ludstva. Bolo na svete niekedy tolko študovaných ekonomických odbomíkov ako dnes? Nikdy ešte nebolo hospodárstvo také zložité ako dnes. A predsa sa podlá správ OSN viac ako polovica ludstva nemóže nasýtif. Či by sa v takej vyspelej spoločnosti, kde je k dispozícii tolko bohatstva, nedali nasýtif Iudia? Ale to sa dosial nepodařilo. Hospodářská bezradnost rastie!

Třetím znakom, ktorý Ježiš uvádza pre posledně časy, ked problémy prerastú Iudom cez hlavu, je náboženský zmátok. Ježiš to vyjádřil takto: "Povedia: Ajhla, tuje Kristus! alebo: Tam

je!"

Nedávno ku mne prišiel jeden mládenec: "Čomu mám vlastně veriť? Sú rímskokatolíci, gréckokatolíci, reformovaní, luteráni, metodisti, baptisti, armáda spásy, letniční, slobodné církvi, jehovisti, novoapoštolskí, mohamedáni, budhisti, atd., atd. Čomu mám vlastně ešte veriť?" Zasmial som sa a povedal mu: "Mládenče, budte spokojný, bude to ešte aj horšie. Tak hovoří Biblia."

Aj to je znamením posledných čias, že Iudiasaneriadia podlá slova Božieho a preto ich diabol mátie. A Boh to dovolí: "Tu je Kristus, tam je Kristus!" Strašný je ten náboženský zmátok! So strachom a smútkom pozorujem, ako ludia veíkomiest behajú od jednej náboženskej senzácie ku druhej. A tak rád by som im povedal, že ich nijaký evanjelista nemóže spasiť. Ak sami nenájdete svojho Vykupitela, navždy ostanete bez pomoci!

Posledně časy majú aj štvrté znamenie: Izraelský národ roztrúsený po celom svete sa navráti do Palestiny. Očividným a úžasným znamením toho veku je, že sa vytvořil štát Izrael. Podlá niektorých to však ešte znamením nie je, ale ked som nedávno na švajčiarskej hranici čakal na colné odbavenie a predo mnou stálo auto so značkou štátu Izrael, tak som si myslel: "Biblické zaslúbenia sa plnia! Poznávacie značky to jasné dosvedčujú!"

Mój otec mi rozprával, že v roku 1899 ponukli Židom ostrov Madagaskar ako ich nový domov. Vtedy oni povedali: "Nie! My máme len jediný slub, že pojdeme do zeme našich otcov!" Svět si vtedy myslel, že sa to nemóže stať! Dnes však existuje štát Izrael.

Charakteristikou posledných čias je teda to, že člověk bude stále bezradnější a aj napriek všetkému pokroku si nebude vedieť vyriešiť svoje problémy. Zjavná bude neschopnost člověka. Neviem, ako dlho budu trvat' posledně časy, Biblia neudává roky, ale napomíná: "Bdejte!" Apoštol Pavel píše o nasle-dovníkoch Ježiša: "Nespíme, ako ostatní, alebdieme a budeme triezvi!" Ked bezradnost dosiahne najvyšší stupeň, vtedy sa objaví Antikrist - proti-Kristus - ešte před príchodom Ježiša. Tie časy by som označil za posledně časy. Ved tú bezradnost’ posledných dob přežíváme už aj teraz. Naša bezradná doba hladá súceho silného člověka! Svět už teraz volá po silnom mužovi! Na vrchole bezradnosti sa objaví silný, velký člověk, ktorý sa bude vydávat za vykupitela světa. Nebude to však Kristus, ale Antikrist. Vynoří sa z mora národov - tak hovoří Biblia - diktátor a převezme svetovládu. My ho voláme Antikristom. Pod ním bude ešte raz zjednotený celý svět. Tento úsek dějin je charakterizovaný vzdorom ludí. Je to posledný pokus světa, aby sa sám spasil politickými a hospodářskými programami. Fascinujúco nám Biblia představuje tútovelkú diktatúru. Hovorí o tom obraznou rečou. Musíme si už nechat Duchom Svátým darovat světlo, aby sme im porozuměli.

Rozpoviem vám, ako Biblia hovorí o tom poslednom tyranovi, o Antikristovi. Apoštoljánpíše: "Stálsomna morskom piesku." Zrazu vystúpilo z mora zviera, hrozná bestia s mnohými hlavami a diadémami a s velkou papulou, ktorou sa mocné rúhala. Ako si máme vysvětlovat tento velkolepý obraz?

More je obrazom národov světa. Kto už bol pri moři vie, že more nikdy nie je pokojné. Také nepokojné sú aj národy světa, večne hučia. Posledný vykupitel světa vystúpi z hlbín hučania národov. Všetcivelkí politici posledných desaťročí už vystupovali ako spasitelia. Všetci přišli z mora národov. Malý Korzičan Napoleon, malý frajter světověj vojny Adolf Hitler, obuvník Stalin. Oni všetci sú predchodcami Antikrista. Prichádzajú zdola. A Iud nadšene hovorí: "Jeden z nás!" Mój Vykupitel, Ježiš Kristus, však prichádza nie z mora národov, ale zo světa Božieho, lebo je Synom živého Boha!

Antikrist je označený ako šelma. Čo to znamená? O člověku hovorí Biblia: "Boh stvořil člověka na Svoj obraz." Čím viac sa obraciam k Bohu, tým viac budem človekom. Ked sa však člověk obráti chrbtom k Bohu, stává sa beštiálnejším. Nietzsche, velký nepriatel křesťanstva, hovořil: "Najšlachetnejší člověk je iba světlou beštiou." On tomu porozuměl. Antikrist bude člověk, ktorý úplné zapřel Boha, obrátil sa k Němu chrbtom a preto je z něho len ukrutná, nemilosrdná beštia.

Je šelmou a "má mnoho hláv." Čo to znamená? Nie je hlúpy! Ludia si povedia: "má hlavičku!" Má "ústa podobné ako lev!", čo znamená, že zaplní svět svojou propagandou. Trochu sme už počuli tie "levie papulky" ako to znělo zo všetkých reproduktorov. Viem si představit, ako to bude, ked Antikrist všetko zvalcuje svojou nezmyselnou propagandou! A všetko sa mu poddá, tomu poslednému Tudskému pokusu -bez svojho Spasitela - Pána Ježiša - spasit svět. Tak sa má člověk spasit bez obrátenia a pokánia. A všetky otázky sa vyriešia.

Vyriešia sa politické problémy, lebo Antikrist vytvoří jednu svetovú ríšu. Vyriešia sa aj hospodářské otázky: každý dostane svoj potravinový lístok. Vyriešia sa aj náboženské otázky: "Ja som vykupitel světa", povie Antikrist, "mňa zbožňujte!"

Strašné je vidieť, akým smerom sa uberá naša doba.

Potom už celý svět bude patřit Antikristovi, iba kresťania povedia: "My ťa nebudeme zbožňovat!" Každý musí mať odznak na čele. Kresťania však povedia "Nie! My máme Spasitela Ježiša!" A potom sa začne prenasledovanie. V Biblii je napísané: "Nikto nemohol ani kupovať ani předávat, kto nemal znak měna šelmy alebo číslo jej měna." K tomu vykladač Biblie Auberlen před 150 rokmi napísal: "Teraz tomu ešte úplné nerozumieme, ale neskór to bude jasné." Dnes už tomu rozumieme. Poznáme už totalitně štáty. Vieme, že taký člověk nedostane povolenie na usídlenie, nedostane lístok na chlieb, ani pracovnu knížku. Móže verif, čo chce, ale je bez domova, bez práva. Ved to sa deje už aj medzi námi.

Ked som to čítal, bol som zhrožený a uvažoval som: "Sú Iudia, ktorí si myslia, že Biblia je už překonaná. Nie Biblia je překonaná, ale naše světonázory sú překonané. Biblia nás vedie do budúcnosti."

Antikrist všetko strpí, okrem priznania sa k pravému Spasitelovi, Ježíšovi Kristovi. Preto bude ešte raz velké prenasledovanie kresfanov.

Raz som o tých veciach rozprával mojim defom, načo moja malá dcérka začala plakat. "Dieta moje, prečo pláčeš?" opýtal som sa. Plačúc odpovedala: "Ved sa to móže začat v hociktorý deň!" "Ano", povedal som, "to je možné." "A ak ja nebudem vemá svojmu Spasitelovi, čo bude potom?" "To by bolo hrozné, ale potřebuješ len to, aby si sa Ho dnes pevne držala."

Tá doba nás móže prepadnúť už zajtra. Vtedy už viac nebudeme mať možnost, aby sme našli Ježiša. Potom už nebudú viac bohoslužby. Zvony budú roztavené a přepracované na pomníky Antikristovi. Z kostolov sa stanů múzeá, kde budú vystavovat fotky z mladosti Antikrista. Darmo budú Iudia volat o potešenie. Kedže jediného Tešitela, Ježiša zavrhli, nenájdu viac pokoja. U proroka Jeremiáša som čítal: "Pretože ste ma zavrhli, hovoří Hospodin, nebude viac utešitelov." Člověk bude vydaný člověku v celom svojom bezútešnom položení. Verím, že kresťania aj vtedy budu šťastní, ked budu musieť zomierať. Budú mať v ťom hroznom čase svojho Tešitela.

Ohromili ma Ježišove šlová, že v tej době súženialudia zomrú od strachu v očakávaní nastávajúcich věcí. Ján v Zjavení píše: "Antikrist naplní svět plechovou hudbou a zástavami." Myslel som si: " Ako tie dve věci idú do hromady?" Na jednej straně je strach a očakávanie a na druhej straně velké výsledky. Odvtedyvšak, ako som přežil rok 1933 viem, že móže byt svět naplněný "hurá" hudbou a zástavami a pri tom sa bojí v očakávaní nastávajúcich věcí.

Ked Antikristova vláda bude na vrchole svojej moci a bude triumfovat a myslief si, že už zvífazil a Ježiša porazil, vtedy zasiahne Boh: Ježiš sa vráti s velkou slávou! O Antikristovi dalej čítáme už len málo: Ježiš ho premohol mečom, vychádzajúcim z Jeho úst.

Čím chmúmejšie sú doby, čím hrozivejšie vidieť bezradnost Iudstva a znaky Antikristovej říše, tým viac pozdvihnú hlavu tí, ktorí čítajú Bibliu. Oni čakajú, že Ježiš príde!

3. Co bude po příchode Ježiša?

Biblia tu ešte opisuje niektoré velké události. Najskór hovoří, že Ježiš bude tisíc rokov kralovat na tejto zemi ako král. Aj to je pravděpodobně symbolická reč a znamená, že Ježiš tu bude panovat dlho. Považujem to všetko za správné zoradené: Najprv sa odhalí bezradnost Iudstva, potom príde posledný pokus Iudského vzdoru o záchranu světa. A potom bude panovat mój Král! A On vie kralovat! Len chodte do takých domov, ktoré On riadi. Aj dnes už sú také domy, kde Ježiš vládne. Tam hned pri vstupe zistíte: tu je celkom iné ovzdušie!

Poznal som mladý pár. Jedného dňa on sedel oproti mne a hovořil: "Chcel by som kapitulovat před Bohom. Dosial som Boha popieral a otvorene som proti Němu hovořil. Už nemóžem." Potom vysvitlo, že jeho mladé manželstvo stroskotalo. Vysvětloval: "Chcel som ukázat světu šťastné manželstvo aj bez Ježiša." Potom sa to všetko zrútilo. Při mfťvole svojho prvého dieťaťa sa pobili. Teraz přiznával: "Boh je proti nám. Vztyčujem bielu zástavu." Pohřeb diefaťa - ja som ho pochovával - bol otrasný. Tu rakva diefaťa, tam muž so svojou partiou, oproti mladá, pěkná žena, zatrpknutá, so svojimi. Dva světy, dve partie a medzi nimi mrtvé dieta. Prešiel potom viacnež rok, kým aj manželka uvěřila v Pánaježiša. Nezabudnem na list, ktorý som od nej dostal právě na Veíkú noc: "ježiš vstal z mrtvých aj v mojom srdci!" Potom sa znova riadne zosobášili, ved úradne neboli ešte ani manželmi. Opat začali spolu žit. Obaja boli samostatní a rozumní Iudia. Teraz však nastala zázračná premena. Muž mi to raz zdóvodnil takto: "Před tým unás vypálilo vždy všetko zle." "A prečo je teraz všetko v poriadku?", opýtal som sa. So šťastnou tvárou mi odpovedal: "Lebo teraz u nás panuje Ježiš. Teraz už moja žena nehovoří: tu rozkazujem ja! A ani ja už viac nepoviem: tu som ja pánom domu! Teraz sa obaja pýtáme: 'Čo chce Ježiš?' A potom všetko ide." Vtedy som pochopil, že ked Ježiš už teraz po domácnostiach takto panuje, tak pekne, dobré a nádheme, ako bude potom, ked bude panovat ako král zeme?! Tisícročné královstvo bude nádherné, velkolepé! Ježiš ako Král! "O, deň nádhery, Ježiš Kristus, Ty slnko!"

Po Ježišovom panovaní, Boh ešte raz vyskúša celé to šťastné Iudstvo, či sa ich srdce skutočne změnilo. Satan bude doslova puštěný z refaze a bude zjavené, že v podstatě sa srdce člověka nezměnilo a že Iudstvo ostalo rovnaké. Biblia sa už len krátko zmieňuje: Nastane posledné povstanie proti Bohu a vtedy príde koniec světa. Slnečné sústavy sa rozpadnú, nebo a zem pominu. Ján píše: "Videi som velký biely trón a Toho, ktorý sedel na tróne, videi som mrtvých, velkých i malých: stáli před trónom a knihy sa otvorili. Aj iná kniha, kniha života sa otvorila a mrtvi boli súdení zo zápisov v knihách podlá svojich skutkov. Ak niekto nebol zapísaný v knihe života, vrhli ho do ohnivého jazera." Ktosi sa ma opýtal: "Kde stojí trón, ked sa všetko pominulo?" Odpovedal som: "To nech nie je tvojou starostou. Ty sa radšej staraj o to, ako obstojíš před súdnou stolicou."Člověkmóže zahynut. Bol by somradšej, keby táto hrozná pravda v Biblii nebola. Ale Biblia obsahuje aj tú hroznu možnost v našom živote: móžeme byt navěky stratení!.

Na ilustráciu toho uvediem malú příhodu. V jednom zámku sedela malá spoločnosf. Reč sa obrátila aj na křesťanstvo. Sedeli okolo krbu, kde hořel oheň. Jeden elegantný starší pán povedal domácej panej: "Zisťujem z vašich slov, že ste křesťanka. Vážné veríte tomu, čo sa píše v Biblii?" "Ano!" "Aj to, že mřtvi vstanu při vzkriesení?" "Ano!" "A že všetci budeme sudem?" "Ano!" "A že, kto nie je zapísaný v knihe života, dostane sa do pekla?" "Ano, aj tomu verím!" Host přejde miestnosfou do kúta, kde má svoju klietku papagáj. Vyberievtáka, idekukrbu a chce ho hodit' do ohňa. Domáca pani ho nalakane zachytí: "Čo to robíte!? Úbohý vták!" Host sa na to zasmeje: "Počujte, vy lutujete aj toto malé zvieratko. A váš takzvaný Boh lásky uvrhne milióny do pekla. Smiešny Boh lásky!" Po krátkej chvílke ticha mu domáca pani hovoří: "Ste na omyle! Boh nikoho nezavrhne do pekla! My sami sa doň dobrovolné rútime. Boh chce, aby každý člověk bol spasený!"

O poslednom sude nám Biblia podává otrasný obraz. Vidíme súdnu stolicu Božiu: Videi som mrtvých, velkých i malých, stojacich před Bohom." Akosa člověk tak velmi ohradzuje proti tomuto obrazu: "To predsa nie je pravda!" Mójho mladého priatela sa raz v továmi opýtali: "Ty ozaj veríš, že bude posledný sud?" "Ano, verím." Druhý sa začal posmievať: "Pozři! Korko Iudí žije dnes a kolkí už zomreli. A teraz si představ, ako móže byť súdený každý osobitne? Pováž len, ako dlho by to trvalo!" Mládenec na to odvětil: "Ked tá hodina príde, vtedy už budeme mať veta času, ved už nebudeme mat nijakií inií prácu."

Ano, Boh aj vtedy bude mat pre nás čas. Tu nám preukáže naposledy, že nás berie vážné, tým že nás po jednom bude súdit. Boh nám ukázal, že nás berie vážné, ked Jeho Syn zomrel za nás. Ak aj vy sami neberiete svoj život vážné, ale ho lahkomyselne mrháte v hriechoch - Boh vás berie vážné. Aj to bude zjavené v súdny deň.

Biblia uzatvára obraz pre budúcnosť takto: "Videi som nové nebo a novu zem, kde přebývá spravodlivosť." A tennový svět je opísaný surrealistickými nádhernými farbami, z čoho vyplývá: Boh dosiahol svoj ciel! Tí, ktorí sú zapísaní v knihe života, zaplnia nový svět a budú podobní Synovi Božiemu. V tom svete nebude polícia, žaláře, sudy, diabol, vojny, bolesti, hriech ani smrť! Prečítajte si sami tú nádhemú 21. a 22. kapitolu Zjavenia sv. Jána. Tie obrazy sú nad naše představy, lebo my poznáme iba svět bolesti, hriechu a smrti. Rád by som bol tam v tom novom svete Pána Boha! Vy nie?

4. Bud - alebo!

Chcel by som to celé ešte raz zhmúť. Pozrite: Čím viac študujem obrazy Biblieoposledných časoch, týmhlbšie dozrieva vo mne presvedčenie, že na konci budú len dvojakí Iudia: zachránění a stratení.

Ked mi hovoria: "Dnes na celom svete už málokto dbá oježiša", vtedy im odpovedám: "Možno, že bude velmi mnoho stratených!" Naši otcovia sa modlili o příchod královstva Božieho: "Ak nevojdú mnohí, ale ja vojdem s menšinou." Na konci budú len zachránění a stratení! Dovolte mi k tomu ešte niečo dodat.

Najprv slovo ku strateným. Mój priatel Pavel Humburg mi raz rozprával: "Mal som sen. Bol súdny deň. Počul som, ako Ježiš posiela preč zatratených: 'Odídte odo mňa, zlořečení' - tak píše Biblia! Videi som ich, ako sa prestrašene vytratia - zúfalí, zohnutí. Vtedy som si všimol, že jeden sa spýtal druhého: 'Videi si aj ty ?' 'Ano', odpovedal, 'videi som!' 'Ruka, ktorá nás odmietla, bola přebitá klincami. Aj pre nás bola přibitá na kříži, ale my sme si to ani nevšimli. Teraz sme právom odsúdení!"'

Počujte: On umřel aj pre vás! Nezáleží na tom, v čo teraz veríte alebo či ste bezbožní, ale jedno si zapamátajte: Ježiš zomrel za vás! Podte teda k tomu Pánovi! A ak sa niekto vyhovára: "Ja som hriešnik!", móžem mu povedať len tolko: "Ježiš predsa hladá právě hriešnikov! Niet predsa iných Iudí!" A ak niekto tvrdí, že je dobrý, nehorázné klame! Najhoršie sú na tom na ceste do zatratenia právě tí, ktoríhovoria: Nepotřebujeme Vykupitela! Sú natolko stratení, že už ani nebadajú, akí stratem sú!

Ešte jedna myšlienka ku zachráněným. Biblia opisuje v budúcom svete, že nové hlavně město Jeruzalém tam bude mať za základ dvanásť obrovských drahokamov. Na nich sú mená dvanástich apoštolov, ktorí vydali svědectvo o evanjeliu. Raz som si to představil. Je tam vypísané: "Peter", "Ján", "Jakub"... a na jednom "Matúš". Viete, odkial prišiel Matúš? Bol to strašný zdierač, gauner a šmelinář! Jedného dna sedel, vykonávajúc svoje špinavé obchody. Ked Ježiš tade prechádzal, zavolal ho, aby ho následoval. V tedy Lévi, tak sa predtým volal, nechávávšetkoaodchádzasježišom. Zažije to, ked Vykupitel zomiera aj pre něho, zažije, ako vstane z mftvych, aj to, ako sa vráti spáf do neviditelného světa a ako zošle Ducha Svátého.

Neskór ho jeho priatelia nahovárajú: "Všeličo si už s Ježišom přežil, védo tom napiš!" A to aj urobil. Tak vzniklo Matúšovo evanjelium, ktoré máme v Biblii a prostredníctvom tohoto evanjelia už milióny Iudí našlo cestu k Ježíšovi. Nové měno Léviho: Matúš, je tam na prednom mieste nového světa -měno špinavého chlapa, ktorého Ježiš zachránil. Taká silná je milost' Ježiša Krista! Tak mocné vie zachraňovat! A tá milost chce začat pósobif vo vás. Neprotivte sa jej! Ide o vašu záchranu pre súčasnosť i pre věčnost!

Oplatí sa

’#s Bohom ?

*) Bola to posledná přednáška pastor Buscha, ktorú predniesol 19.6.1966 v Sasnitzi na Riigene. Na spiatočnej ceste z tejto evanjelizačnej služby bol Bohom 20.6.1966 povolaný domov.

Naša téma znie: "Čo máme zo života s Bohom?" Mohli by sme sa pýtat aj takto: "Oplatí sa byt kresfanom?" tomu vám najprv prečítam niečo z Biblie. V liste apoštola Pavla k Efezským čítáme: "Požehnaný Boh a Otec nášho Pána Ježiša Krista, ktorý nás v nebeských veciach požehnal každým požehnáním duchovným v Kristovi." Božie slovo nádheme svědčí o boha-tom požehnaní, ktorékresfania dostávajú cezježiša. Před dalším vysvětlováním si musíme však ozřejmit niektoré předpoklady. Prvé, čo chcem povedaf je:

1. Život s Bohom nieje len ilúzia

Ano, život s Bohom nie je nijaká představa, ani ilúzia. Vysvětlím to. Ako farár vo velkom meste často mávám zaujímavé stretnutia. Nedávno som sa stretol s jedným mládencom a hovořím mu: "Človeče, čo by z teba mohlo byt, keby tvoj život patřil Bohu!" "Ó, pastor Busch," odpovedal, "držte sa pri zemi!"Poznáte ten výraz?Chcel tým povedaf: "Ostaňte oboma nohami na zemi! Ved nijaký Boh neexistuje!" Na to som odpovedal: "Človeče, to je novinka, čo tu počujem!" A on pokračoval: "Dávajte pozor! Viete: v minulosti sa cítili Iudia velmi slabí proti silám přírody a preto si vymysleli nadpozemské sily, ktoré im mali pomáhat'. Jedni ich nazvali Alahom,

druhí Bohom, třetí Jehovom, štvrtí Budhom, piati..., čo ja viem. Medzitým však vyšlo najavo, že to všetko bola len představa, že je nebo prázdné!" Tak mi ten mládenec pekne prednášal. Ked skončil, povedal som mu: "O, mój milý, ved ty nepoznáš Ježiša!" "Ježiš?", spýtal sa. "Ježiš. To je jedným z mnohých zakladatelov náboženstiev." "Ale kdeže!", vysvetlujem mu. "To je nedorozumenie! To je hrozná tlačová chyba, mój milý. Chcem ti povedaf, kto je Ježiš. Odkedy Ho poznám, viem, že Boh žije! Bezježiša bysomoBohuničnevedel!" Potom sommu ozřejmil, kto to je Ježiš.

Ktoje Ježiš? Aj vám to chcem přiblížit na jednom příklade.

V živote som vytrpěl všeličo. Pre svoju vieru som bol viackrát v žaláři, nie preto, že by som bol kradol striebomé lyžičky. V tretej říši nacisti nemalí rádi mládežnických farárov, akým som bol, a preto ma dali do vázenia. Raz som bol v strašnej vaznici. Celá budova bola z betónu a steny boli také tenké, že bolo všetko počuť: ked niekto pod námi zakašlal alebo nad námi vypadol z postele. Sedel som v malej kobke, ked som počul, že do susednej cely doviedli nového, tiež vázňa gestapa. Musel byť hrozne zúfalý. Cez tenkú stenu som ho v noci často počul plakat. Počul som, ako sa převaluje na svojej drevenej prični a dusí v sebe plač. Je to strašné, ked plače muž. Cez deň sme nesmeli ležať. Počul som, ako chodí sem a tam, dva kroky a pol vpřed a potom dva kroky a pol spát, tak ako divé zviera v klietke, tak chodil v úzkej cele sem a tam. Niekedy som ho počul stonat'. - V mojej cele vládol Boží pokoj. Do mojej cely prišiel Ježiš! A ked som počúval zúfalstvo člověka v mojej blízkosti, stále som myslel na to: "Musím sa dostat bližšie k němu! Musím s ním hovořit, ved som duchovný!" Zazvonil som na strážců a povedal som: "Nedaleko mňa sa ide jeden člověk zbláznit od zúfalstva. Som farárom, dovolte mi ísťknemu a pozhovárat sas ním." Odpovedal mi:"Opýtam sa." O hodinu sa vrátil: "Nepovolili! Zamietli!" - Tak som teda nikdy nevidel toho člověka odvedla, hoci bol iba na piad odo mňa. Neviem, ako vyzeral, či je mladý alebo starý, len som cítil, že je strašné zúfalý. Viete si to představit? Často som stával pri stene a myslel som: "Keby som ju tak teraz mohol preboriť, aby som knemu mohol prejsť." Alenemohol somju zboriť, akokolvekby som proti nej búšil.

A teraz dávajte dobrý pozor! V takej situácii, ako som bol vtedy ja, je živý Boh, Stvořitel neba i zeme. My sme uzavretí vo viditelnom trojrozmemom svete. Boh je celkom blízko. Biblia to vyjadřuje: "Obklučil si ma zo všetkých stráň." Boh je od nás iba na piad. Ale medzi námi a Ním je stená iného rozměru. Ale do Jeho uší preniká všetok plač tohoto světa. Počuje nadávky zatrpknutých, plač osamělých sřdc, bolest tých, ktorí stoja nad hrobami, vzdychania trpiacich pre nespravodlivosf. Všetko to preniká až k Božiemu srdcu, tak ako vtedy ku mne zúfalstvo toho člověka vo vedlajšej cele. Povážte ale: Boh móže urobit aj to, čo som ja vtedy nemohol: Boh jedného dňa preboril stenu, ktorá je medzi námi a prišiel do nášho viditelného světa - vo Svojom Synovi Ježíšovi! Rozumiete: V Ježíšovi, Synovi Božom, prišiel Boh k nám, do tej špiny a biedy tohoto světa! A odkedy Ježiša poznám, viem, že Boh žije. Zvyknem hovořit: Odkedy Ježiš prišiel na tuto zem, je bezbožnost len nevedomosfou.

Teraz chcem hovořit' o tomto Ježíšovi. Najradšej by som vo svojich přednáškách rozprával len příběhy o Ježíšovi, ale potom by tie večery boli prikrátke pre tú nádhemú tému. Teda: Ježiš sa narodil v Betleheme, vyrástol a stal sa mužom. Nebolo na ňom navonok poznat Božiu slávu, a predsa přitahoval Iudí! Cítili, že v Ňom přišla k nám Božia láska a milost.

Kananejskú zem, kde Ježiš žil ako príslušník izraelského národa, v tom čase obsadilo nepriatelské vojsko - Rimania. Miestnym velitelom v Kafamaume bol jeden římsky dóstojník-stotník. Rimania mali mnoho bohov, ale v skutočnosti neverili ani v jedného. Jeden zo stotníkových sluhov, ktorého mal velmi rád, smrtelné ochorel. Stotník zavolal lekárov, ale nevedeli mu pomoct. "Ešte mi zomrie!", pomyslel si a vtedy mu napadlo: "Mnoho som počul o Ježíšovi. Možno by mu mohol pomoct? Pójdem k němu!" A tak ten neveriaci pohan išielk Ježíšovi a prosil: "Pane Ježišu, mój sluha je chorý a strašné sa trápi. Móžeš ho uzdravit?" Ježiš mu povedal: "Ano, prídem a uzdravím ho." Ale stotník odpovedal: "Ach, to predsa nie je nutné, aby si išiel so mnou. Ked ja vydám rozkaz, hned sa splní. Ty predsa tiež musíš povedať len slovo a mój sluha bude uzdravený."

Inými slovami pohanský stotník povedal: "Ty móžeš urobit' aj nemožné, lebo si Bohsám!" Ježiš sana to obrátil a povedal tým, ktorí Ho následovali: "U nikoho v Izraeli som nenašiel takú vieru." Mohli by sme to povedaf aj takto: "Takú vieru, ako u toho ateistu, som nenašiel v celej cirkvi." Rozumiete: Tento pohanský stotník pochopil, že v tomto Ježišovi prišiel k nám Boh!

Musíte poznat příběhy o Ježišovi! Prosím vás, áno,ja vás zaprisahávam, kupte si Novu zmluvu a čítajte si v samotě evanjelium Jána a potom aj ostatně evanjeliá. Sú tam opísané podivuhodné příběhy o Ježišovi! Nepoznám taký časopis, kde by ste našli podobné pěkné příběhy ako právě v Novej zmluve.

Ježiš, Boží Syn, neprišiel však iba preto na svět, aby uzdravil jedného sluhu, aby dokázal, že Boh žije. Chcel viac. Prišiel na to, aby Iudia našli pokoj s Bohom!

Medzi Bohom a námi nestojí len stená iného rozměru. Medzi Bohom a vámi, medzi Bohom a mnou však stojí aj iná deliaca stená: Múr našej viny. Klamali ste už niekedy? Ano? Tým ste položili jeden kameň medzi seba a Boha! Žili ste už bez Boha, deň bez modlitby? Ano? Znovu o jeden kameň viac! Nečistota, cudzoložstvo, krádež, nesvátenie nediel a tisíc iných drobných věcí, každé prestúpenie Božieho prikázania, je dalším kameňom! Všetci spolu sme stavali stenu, ktorá dělí Iudí od Boha. Boh je však svátý Boh! Rozumiete: Ked vyslovím Božie měno, vynoří sa predo mnou nevyhnutné aj otázka mojich hriechov a viny. Túto vec třeba dat do poriadku! Boh berie každý hriech smrtelné vážné! Poznám Iudí, ktorí si myslia: "Ako sa len Boh musí těšit, že ešte vóbec v Něho verím!" Strašné! Ved to nestačí! Aj diabol "verí v Boha". Je isté, že nie je ateista. Diabol velmi dobré vie, že Boh žije, ale nemá pokoj s Bohom! Pokoj s Bohom budem mať len vtedy, ked sa zvali stená mojich hriechov a prestúpení, ktorá ma oddělila od Boha. Nato prišiel Ježiš! Prebúral stenu hriechov! Preto sa nechal ukřižovat! Vedel: Niekto musí niesť Boží súd za hriechy - alebo člověk alebo On. Teda: Wilhelm Busch alebo Ježiš! Potom On, nevinný Syn živého Boha, Ježiš Kristus, niesol moje odsúdenie, aj vaše!

Teraz by som před vaším zrakom rád vykreslil Ježiša Krista visiaceho na kříži. Tento obraz mám na celom svete najradšej. Visí tam Ježiš, prostredníctvom ktorého Boh preboril stenu a prišiel do biedy světa. Tam visí Ten, o ktorom Biblia píše: "Boh spósobil, aby Jeho zasiahlaneprávosf všetkých nás." Tam visí Ten, ktorý tie balvany našej viny, naše balvany hriechov nesie na Svojich pleciach! Visí tu Ten, ktorý robí to, čo nik z nás nedokáže: Odstránil balvany našich hriechov! Prečítajte si to sami v Biblii. Na kříži sa stává skutočnosťou: "On vzal na seba trest za naše hriechy, aby sme mali pokoj."

Vysvětlím to aj na inom příklade: Mám dobrého priatela tu vo Švajčiarsku, s ktorým sme spolu urobili pár krásných ciest. Ked sme niekde spolu obědovali, potom priniesli účet. A potom: "Niekto musí zaplatit! Kto z nás má váčšiu peňaženku?" Prirodzene som potom směl povedať: "Ján, zaplať teraz ty. Vyrovnaj to!" Ale rozumiete: Niekto musí zaplatit! Aj za našu vinu před Bohom, za všetky naše hriechy a priestupky musí niekto zaplatit! Bud veríte, že Ježiš zaplatil za vás, alebo musíte zaplatit raz vy! Ale za každý hriech raz musí byt zaplatené! Vidíte: Preto je Ježiš pre mňa taký dóležitý! Toho sa preto tak pridžam, lebo On zaplatil za mňa!

Ježiš však neostal v smrti. Nie! A to je zázračné! Tri dni po Ježišovej smrti stál pri hrobe hlboko zamyšlený jeden muž. Uvažoval: "Čože sa teraz stalo s Ježišom? Teraz je mrtvy. Videi som na vlastně oči, ako Ho položili do hrobu a přivalili na otvor velký kameň. Bol to Boží Syn, alebo nie?" Ten muž sa volal Tomáš. A zatial čo tam rozmýšlal: "Čosa teraz stalo s Ježišom?", přišli zrazu jeho priatelia a nadšene volali: "Človeče, počuješ? Žije!! Čo tam tak smutno stojíš? On žije!" "Kto žije?" "Ježiš!" "To nie je možné!" "My sme ale viděli prázdny hrob, móžeme to aj odprisahaf! Aj sme sa s Ním střetli." "Ze by to bolo možné, aby niekto vstal z mrtvých?", zápasil Tomáš. "Ak by to bola pravda, tak je On naozaj Synom Božím, potom sa Boh k Němu přiznal!" Tomáš ale dalej pochyboval: "V živote som sa už tak často sklamal, že uvěřím len tomu, čo uvidím na vlastně oči!" Rozprával som sa s jednou sprievodkyňou vo vlaku. Povedala: "Verím len tomu, čo vidím!"Tomáš rozmýšlal tiež tak a vyhlásil před ostatnými: "Ak neuvidím bodnutia klincov na Jeho rukách a nevložím svoj prst na miesto, kde boli tie klince a ruku nevložím do Jeho smrtelnej raný, ktorú Mu spósobili, vóbec neuverím." Učeníci si mohli aj ústa vyrozprávať,- ako ja teraz tu Tomáš len stále znovu opakoval: "Neverím!" O osem dní nato je so svojimi priatelmi zase spolu. Zrazu stojí medzi nimi Ježiš: "Pokoj vám!" A potom hovoří Tomášovi: "Tomáš, pod a daj sem svoj prst a pozři moje ruky; daj svoju ruku a vlož na moju smrtelnú ránu a nebud neveriaci, ale veriaci!" Vtedy ten sem-tam sa klátiaci pochybovač klesne na kolená a zvolá: "Pane Ježišu, mój Pán a mój Boh!"

Teraz už rozumiete tomu, prečo tvrdím, že žit s Bohom nie je ilúzia, ani představa! Boh nie je také niečo neisté: "Niekde musí byť Boh, ale aký je, to nemóžeme vedieť." Nie! Ale: Ze existuje život s Bohom, to sa zakladá na tom, že Syn Boží prišiel, za mňa zomrel a vstal z mrtvých! Preto móžem mat v Bohu úplnú istotu.

To som musel objasnit ako prvý předpoklad k našej témě: "Či sa oplatí žit s Bohom?": Život s Bohom nie je iba zdanie, ilúzia!

Teraz by som chcel odpovedaf ešte na dalšiu otázku:

2. Ako dosiahnuť život s Bohom?

Ach, ako často mi Iudia hovořili: "Pastor Busch, vy ste vlastně šťastný člověk. Máte niečo, čo mi chýba!" Zvykol som odpovedaf: "Netárajte! Toistémóžetemaťajvy! Ježiš prišiel aj pre vás!" Vtedy sa pýtajú: "Ale ako možno dosiahnuť život s Bohom?" Na to odpovedá Biblia jasné jednou větou: "Ver v Pána Ježiša Krista!"

Rád by som vám k takejto viere pomohol! Musím však najskór vysvětlit', čo to znamená - veriť. Mnohí majú o viere úplné falošnú představu. Jeden sa pozrie na hodinky a povie: "Je presne sedem hodin, dvadsaf minút. Viem to isto." Druhý nemá hodinky a povie: "Je sedem hodin a dvadsaf minút -myslím." Ludia si často myslia, že viera - to sú nějaké také neisté vědomosti. Nie je to tak? Čo znamená - verif, ked Biblia hovoří: "Ver v Ježiša Krista!"? Vysvětlím vám to na jednom svojom zážitku.

Mal som raz přednášky v Oslo, v hlavnom meste Nórska. jedného sobotného rána som už chcel letief spát, lebo na druhý deň som mal prednášaf před velkým zhromaždením vo Wuppertale. Začalo sa to však mizeme. Lietadlo kvóli hmle hodinu meškalo. Konečne sme odštartovali do Kodaně, kde sme mali prestúpiť. Ked sme už boli nad Kodaňou, lietadlo zrazu změnilo směr do Švédská. Pilot nám oznámil, že nad Kodaňou je hustá hmla, a preto tam nemóžeme přistát. Leteli sme do Malmó. Nikdy v živote som netužil ísf do Malmó vo Švédsku. Čo by som si tam počal? Chcel som sa dostat do Dusseldorfu, aby som mohol prednášať vo Wuppertale. Ked sme doletěli do Malmó, uviděli sme, že celé letisko je plné Iudí, a stále pristávajú nové lietadlá. Vyšlo najavo, že je to široko-daleko jediné letisko bez hmly. A tak všetky lietadlá leteli sem. Letisko v Malmó je malé, takže si člověk už nemohol nájsť ani volnú stoličku, aby si oddýchol. Zoznámil som sa s jedným rakúskym obchodníkom. Pýtali sme sa: "Čo bude teraz? Budeme tu stát aj zajtra ráno?" Dovtedy tu člověk aj dieru vystojí! Všetci sa zlostili, pýtali, nadávali, šomrali, ako to už v takých situáciách bývá. Zrazu sme len počuli v rozhlase: "Štvormotorové lietadlo poletí na juh! Ešte sa však nevie, či přistane v Hamburgu, Diisseldorfe alebo vo Frankfurte. Kto cestuje na juh, móže nastúpiť." Bola to dost neistá situácia. Jedna žena pri nás vykřikla: "Do takého lietadla nenastúpim, bojím sa!" Odpovedal som jej: "Milá pani, ved ani nemusíte! Len pokojné ostaňte vonku." Mój Rakušan na to povedal: "Taký let vhmle! A ked člověk ani nevie, kde přistane!" A v tejto chvíli, ked tá pani křičí a aj ten Rakušan mi berie istotu - právě vtedy prešiel popři mne pilot lietadla v modrej uniformě. Uviděl som jeho tvář: smrtelné vážnu, úplné sústredenú. Poznat na ňom: "Je si vědomý svojej zodpovědnosti! Preňho to nie je zábava!" A tak vysvetlujem svojmu rakúskemu priatelovi: "Človeče, tomu sa móžeme zverif! Podte, nastúpime. To nie je nějaký poplašník!" Tak sme do lietadla nastupili. Od chvíle, ked sme nastúpili, odkedy sme urobili posledný krok na pevnej zemi a lietadlo zavřeli, boli sme vydaní tomu člověku do rúk.

Ale my sme mu důvěřovali. Zveril som svoj život do jeho rúk. Přistáli sme vo Frankfurte a trvalo to celu noc, kým som sa dostal domov. Nakoniec som sa do ciela dostal. Toto znamená - verif! Verit znamená: Niekomu sa zveriť.

Ako móžem dosiahnuf taký život s Bohom? "Ver v Ježi-ša Krista!" Povedal by som to aj tak: "Nastup k Ježíšovi Kristovi!" Pri nastupovaní do lietadla som cítil, že mój Rakušan by bol rád jednou svojou nohou ostal na letisku, a len druhou nohou nastúpil. To sa však nedalo. Mohol bud zostať na letisku, alebo sa so všetkým, čo mal, zveriť tomu pilotovi! Tak je to aj s Ježišom. Nedá sa jednou nohou žiť bez Něho a druhou k Němu nastúpiť. Teda: To nejde! Veriť v Ježiša Krista, žiť v spoločenstve s Bohom, sa dá len tak, ak pre Něho dám do stávky všetko. Musím Mu povedať: "Přijmi mój život, Ježišu, Tebe ho celkom zverujem."

A teraz sa pýtám: Komu inému, ako Synovi Božiemu, by som mohol zveriť svoj život? Na svete niet člověka, ktorý pre mňa urobil toíko ako Ježiš. Tak ma miloval, že dal za mňa život. Aj za vás! Tak ako On ešte nikto nemiloval. Žije, vstal z mřtvych. Nemal by som zveriť svoj život Tomu, ktorý vstal z mřtvych? Ved sme blázni, ak to neurobíme! V tej chvíli však, ked svoj život odovzdám Ježíšovi, vstúpil som do života s Bohom. Mám velmi rád pieseň: "Komu inému by som sa mal vzdat, ty králů, ktorý si na kříži mřel? Tu Ti obetujem svoju krv a život, celé svoje srdce Ti tu vylejem. Tebe tu přisahám na tvoj prápor kríža ako bojovník a poddaný." Ach, keby ste to mohli aj vy tak povedať!

Ešte by som chcel k tomu, čo som povedal, niečo dodat. Ak ste ochotní odovzdať svoj život Ježíšovi, nastúpit k Němu, zveriť sa do Jeho rúk, povedzte Mu to predsa! On je tu pri vás! Počuje, čo hovoříte! Povedzte Mu: "Pane Ježišu, teraz odovzdávam svoj život Tebe!" Ked som sa obrátil ako bezbožný lump a přijal som Ježiša, modlil som sa takto: "Pane, svoj život odovzdávam Tebe. Nemóžem Ti slúbif, že budem dobrý. K tomu mi musíš dat nové srdce. Mám zlú povahu, ale odovzdávam sa Ti taký, aký som, so všetkým. Urob zo mňa volačo!" V tej chvíli mójho života som nastúpil oboma nohami k Ježíšovi a odovzdal som kormidlo Tomu, ktorý ma vykúpil Svojou krvou.

Aby sme však mohli napredovaf v živote s Bohom, musíme si bezpodmienečne vziať k srdcu tieto tri najdóležitejšie podmienky: Slovo Božie, modlitbu a spoločenstvo veriacich Iudí.

Nie je možné, aby ste sa stali Ježíšovým vlastníctvom a potom nič dalej o Nom nepočuli. Zadovážte si Bibliu alebo Novů zmluvu a čítajte si z nej každý deň v pokoji aspoň štvrťhodinku, jednoducho zaradom. Čomu nerozumiete, to nechajte jednoducho tak. Čím viac budete čítat, tým viac budete v nej objav ovať nádherné věci .Moje srdce často pri tom plesá, že móžem patřit takému slávnemu Vykupitelovi a móžem Ho zvěstovat. Móžeme nielen mat život z Boha, ale ho móžeme aj dávat dalej.

K Božiemu slovu patří modlitba. Ježiš vás počuje! Nepotřebujete s Ním viesf pěkné řeči. Stačí, ked sa budete modlit tak ako domáca pani: "Pane, Ježišu! Dnes mám zlý deň: manžel má zlú náladu, děti sú neposlušné, mám pranie, chýba mi desaf mariek. Paneježišu, předkládám ti celu túto šlamastiku. Daj, aby moje srdce bolo predsa plné radosti, ved mám život z Boha! A pomož mi cez všetko sa preniesť! Pane Ježišu, dakujem Ti, že sa móžem na Teba celkom spolahnúť!" Rozumějte: Ježíšovi móžem povedať všetko, čo mám na srdci! A móžem aj prosit: "Pane Ježišu, daj, aby som Ta lepšie poznal a stále viac sa Tebe odovzdával!"

A to tretie, čo patrí k životu s Bohom, je: spoločenstvo veriacich. To znamená: Člověk sa potom schádza s tými, ktorí tiež chcú patřit Ježíšovi. Nedávno mi ktosi vyhlásil: "Chcem verif, ale neviem sa dostat dalej." Odporučil som mu: "Potřebujete spojenie s inými kresfanmi!" Na to mi nadhodil: "Ale nie všetci sa mi páčia!" "Nuž teda," povedal som, "nič sa nedá robit. Ak chcete s nimi raz byť spolu v nebi, musíte sa to učit už teraz! Pán Boh nemóže kvóli vám vy tvořit nějakých zvláštonych kresťanov."

Ako mladík som poznal istého bankového riaditela, starého pána, ktorý mi vela rozprával zo svojej mladosti. Ked zmaturoval, jeho otec mu povedal: "Tu máš tolko a tolko peňazí a teraz móžeš precestovaf všetky hlavné mestá Európy."

Představte si: Niečo takého povedal osemnásťročnému mladíkovi. To by som si tiež bol prial. Starý pán mi vykládal: "Vedel som, že vo velkých mestách nie je nič Iahšie, ako sa dostat do hriechu a hanby. Ale ja som chcel patřit Ježíšovi. A preto som si do kufra zabalil aj Novu zmluvu. A každý deň, skór ako som vyšiel zo svojej izby v hoteli, chcel som počuf Ježišov hlas a hovořit s Ním. A všade kam som prišiel, chcel som hladaf Ježíšových učeníkov. Všade som stretol Ježíšových učeníkov: V Lisabone, v Madride, v Londýne, v... Najhoršie to bolo v Paříži. Tam som sa dlho pýtal po niekom, kto by tiež chcel patřit Ježíšovi. Nakoniec mi ukázali jedného obuvníka: 'Ten čita Bibliu!'" A tak ten elegantný mladý pán zostupoval do obuvníkovej dielne a pýtá sa ho: "Poznáte Pána Ježiša?" Obuvníkové oči na odpoved iba zažiarili. Potom ten mladý muž povedal: "Budem k vám chodit každé ráno a budeme sa spolu modlit. Móžem?" Také dóležité pre něho bolo - obecenstvo s tými, ktorí chcú vážné byt kresťanmi.

Tak to bolo to, čo som musel najprv vysvětlit: Od příchodu Ježiša už život s Bohom nie je nijakou ilúziou. A: Ako dostáném život s Bohom? "Ver v Pána Ježiša Krista!" A teraz sa dostávám k vlastnej otázke:

3. Čo vlastně máme zo života s Bohom?

Milí priatelia, keby som vám chcel povedať všetko, čo má člověk zo života s Bohom a v spoločenstve s Ježišom, neskončil by som ani do Vianoc. Tolko má člověk zo života s Bohom!

Nikdy nezabudnem, čo mi povedal otec, ked 53-ročný zomieral. Jedno zjehoposledných slov bolo: "Wilhelm, povedz všetkým mojím priatelom a známým, akého šťastného a blaženého ma urobil Ježiš - v živote aj v smrti!" Viete, ked sa niekto nachádza v zápase so smrťou, nehovoří už nijaké krásné a vznešené řeči, lebo vtedy člověku už přešla chuť na frázy. A ked niekto už bojuje o posledný dych a vyzná: "Ježiš ma urobil šťastným - v živote a v smrti", to prenikne člověka. Ako bude vyzeraf vaše zomieranie?

Ked som bol ešte mladý farář, stala sa v Porúrí pěkná příhoda. Konala sa velká schódza, na ktorej jeden vzdělaný člověk dve hodiny dokazoval, že Boha vóbec niet. Použil na to všetky svoje schopnosti. Miestnosť bola plná Iudí. Nad nimi mračná tabákového dýmu. Súhlasným pokrikom nikto nešetřil: "Hurá! Boha niet! Móžemesi robit, čo len chceme!" Ked řečník po dvoch hodinách skončil, predsedajúci vstal a povedal: "Otváram diskusiu. Ktochceniečopovedať, móžesa přihlásit!" Prirodzene však nikto nemal odvahy. Každý si myslel: "Takému vzdělanému člověku nemožno odporovat." Iste tam bolomnoho takých, ktorí s ním nesúhlasili, ale kto by mal odvahu ísť dopředu na pódium, ked tam bolo tisíc Iudí, ktorí súhlasne revali. Ale predsa! Niekto sa hlási. Vzadu upozorňuje na seba jedna stará mamka, taká pravá východopruská babička s čiemym čepčekom, aké je často vidief v Porúrí. Predsedajúci sa pýtal: "Chcete niečo povedať, babička?" "Ano", hovoří babička, "chcela by som niečo povedat." "No, ale potom musíte příst dopředu." "Áno, žiadne strachy!" Statočná žena! Bolo to tak okolo roku 1925. A tak babička ide dopředu na pódium, postaví sa za řečnicky pult a začne: "Pán řečník, teraz ste hovořili dve hodiny o svojej nevere. Dovolte mi, aby som teraz ja prehovorila pat minút o svojej viere. Chcela by som vám povedat, čo pre mňa urobil mój Pán, mój nebeský Otec. Pozrite: Ked som bola mladá žena, stalo sa mójmu mužovi na šachtě nešfastie a priniesli mi ho domov mrtvého. A tak som ostala sama s troma malými dětmi. Sociálnych podpor vtedy nebolo. Ako som tak stála nad mrtvým telom svojho muža, bolo mi na zúfanie. A pozrite sa: Vtedy sa to začalo - mój Boh ma začal těšit tak, ako by to nijaký člověk nedokázal. To, čo mi hovořili Iudia, mi išlo jedným uchom dnu a druhým von. Ale On, ten živý Boh, ma potěšil! A potom som Mu povedala: 'Pane, teraz musíš ty byť Otcom mojich dětí!'" A vóbec, bolo to velmi dojímavé, čotam tátostará pani rozprávala zo svojho života s Bohom. "Často som večer nevedela, kde zajtra vezmem peniaze na jedlo pre svoje děti. A tak som zase povedala svojmu Spasitelovi: 'Pane, ty predsa vieš, ako som na tom zle. Pomóž mi!"' Potom sa tá stará pani obrátila k řečníkovi a povedala: "Nikdy ma nenechal bez pomoci, nikdy! Cesta viedla cez tmavé údolia, ale nikdy ma neopustil. A Boh urobil pre mňa ešte viac: Poslal Svojho Syna, poslal Pána Ježiša Krista pre mňa. On zomrel za mňa, vstal z mřtvycha Svojou krvou zmyl všetky moje hriechy! Ano," pokračovala, "už som stará žena. Už skoro zomriem. A pozrite: On mi dal aj nádej věčného života. Ked tu zatvorím oči, potom sa zobudím v nebi, lebo patřím Ježíšovi. Toto všetko On urobil pre mňa! A teraz sa vás pýtám, pán řečník, čo urobila pre vás vaša nevera?" Řečník vstal, potlapkal starku po pleci a povedal: "Ach, takej starej žene predsa nechceme brat vieru. Prestarých ludí je viera celkom dobrá!" Mali by ste vtedy vidiet tú starú pani! Energicky odmietla túto odpoved a vysvětluje: "To nie! S tým na mňa nechodte! Na niečo som sa spýtala, pane, a na to mi odpovedzte! Už som vám povedala, čo urobil pre mňa mój Pán. Teraz mi povedzte vy, čo pre vás urobila vaša nevera!" -Velké rozpaky! Babička bola múdra žena...

Dnes, ked Iudianapádajúevanjeliumzovšetkých stráň, tak sa pýtám: čo vlastně máte zo svojej nevery? Nemám dojem, že Iudia pre svoju neveru majú v srdci pokoj a že sa stali šťastnými. Nie, moji priatelia!

Čo máme zo života s Bohom? Poviem vám to z vlastnej skúsenosti. Kolkokrát by som svoj život ani neuniesol, keby som prostredníctvom Ježiša nemal pokoj s Bohom! Boli hodiny v mojom živote, ked som si myslel, že mi pukne srdce. - Dnes som sa dozvěděl o nešťastí, ktoré prinieslo zármutok dvom rodinám tu v blízkosti. Ak som dobré počul, ich děti zrazilo auto. Tak náhle sa móže na nás zrútif niečo ťažké a vtedy je koniec velkým slovám. Člověk už len vztahuje ruku do prázdna a pýtá sa: "Nie je tu niekto, kto by mi pomohol?" - Pozrite: člověk v ťažkých chvílach života zistí, čo získal cez Ježiša! Ked som sa oženil, povedal som svoje žene: "Chcel by som šest synov, aby všetci hráli na trubkách." Představoval som si to velmi pekne a ideálne, že by som mal doma vlastný trubačský zboř. Nuž mali sme šest dětí, štyri milé dcéry a dvoch synov. Ale svojich oboch synov už nemám. Obidvoch mi Boh hrozným spósobom vzal. Najprv jedného, potom druhého. Nemóžem to pochopiť. Ako farář mladých som predsa celý život pracoval s mladými chlapcami - a moji vlastní synovia... Památám sa ešte, ako som po správě o smrti mójho druhého syna chodil sem a tam a mal som pocit, ako by mi vrazili do srdca nóž. Prichádzali Iudia, aby mi vyjádřili sústrasť, ale ich šlová sa nedotkli mójho srdca. Bol som predsa farárom mladých a vedel som: "Dnes večer musím ísť za svojou mládežou. Pre 150 mladých chlapcov mám hlásat radostnu zvesť evanjelia!" - A přitom moje srdce krvácalo! Tak som sa zamkol, padol som na kolená a modlil som sa: "Pane Ježišu, ty predsa žiješ, zmiluj sa nado mnou, biednym farárom!" Potom som otvoril Novu zmluvu a čítal som: "Ježíš hovoří: Svoj pokoj vám dávám!" Vedel som, že čo On zaslúbil, takaj iste splní. Tak som Ho prosil: "Pane Ježišu, nechcem teraz rozumieť, prečo si to urobil, ale prosím Ta o Tvoj pokoj! Naplň moje srdce Svojím pokojom!" A - On to urobil! Urobil to! Dnes to tu vyznávám.

Aj vy Ho budete potřebovat, ked už nebude nikoho, kto by vás potěšil. Je to nádherné: Ked už nikto nemóže pomoct, vtedy poznáme Ježiša, ktorý nás na kříži vykúpil svojou krvou a vstal z mrtvých, a tak móžeme volat k Němu: "Pane, daj mi Svoj pokoj!" Tak prenikne do nášho srdca pokoj, ktorý On dává, ako mohutná rieka! To platí aj pre tie najfažšie hodiny nášho života, ked prichádza smrť. Aké bude raz vaše umieranie? V tedy vám tiež nikto z Iudí nepomóže. Raz budete musieť pustit aj tú najmilšiu ruku. Aké to bude? Pojdete před Božiu tvář. Chcete predstúpif před Božiu tvárso všetkými svojimihriechmi? O, ked člověk drží mocnu ruku Vykupitela a vie: "vykúpil si ma Svojou drahou krvou a odpustil si všetky moje hriechy!" - vtedy sa dá aj šťastné zomrieť!

Čo má člověk zo života s Bohom? Móžem vám to vyměňovat: Pokoj s Bohom, radost v srdci, lásku k Bohu i k blížnym, tak že viem milovat i svojich nepriatelov a každého, kto mi ide na nervy; mám útěchu v nešfastí, jasný svit slnka na každý deň, istotu nádeje věčného života, mám Svátého Ducha, odpustenie hriechov, trpezlivosf - áno, mohol by som ešte dlho pokračovat. Chcem končit jedným veršom, ktorý mám rád:

"Byť, Jezu, tvoj, to vtedy len je život, byt, Jezu, tvoj, čo viacej móžem mať.

Ved ty si drahý život Svoj dal za mňa, tak ja ti mój chcem celý věnovat."

Je velkou vecou, že móžem patřit svojmu Vykupitelovi. Prajem vám toto bohatstvo - prajem vám toto šfastie!

Wilhelm B U S C H

Narodil sa roku 1897 vo Wuppertali - Elberfelde, svoju mladost přežil vo Frankfurte nad Mohanom, kde aj maturoval. Ako mladý poručík v 1 světověj vojně prišiel k viere. Študoval v Tiibingene teológiu, najprv bol farárom v Bielefelde a potom v jednom baníckom okrese. Nakoniec bol desatročia mládežnickým farárom v Essene. Přitom všade po krajině ajposvetemal evanjelizačné přednášky. Počas Hitlerovej říše ho jeho viera a boj vyznávačškej církvi často doviedla do vázenia. Po 2. sv.vojně bol znovu neúnavné na cestách s posolstvom o ježišovi. Roku 1966 ho jeho Pán v Lubecku, na spiatočnej ceste z evanjelizačnej přednášky v Sasnitzi na Rtigene odvolal k sebe.

Kniha, ktorú právě držíte v rukách vyšla v Nemecku od r.1968 vo výše miliónovom náklade a bola vydaná v mnohých vydaniach na celom svete.