ZAKAJ BOG DOPUSCA ZLO?
Wilhelm Busch

V svctu se dogajajo strašne stvari. In zato se ljudje
sprašujejo: Kjc je Bog? Zakaj on to dopušča? Zakaj
ob vseh tch strahotah molči? In tako lahko pridemo
do ncvarne misli: Morda pa res ni Boga? Mogoče
so nebcsa prazna? Mogoče je ateizem vseeno pra-
vilen?
Proč s teboj, Bog!
Spominjam se zanimivega dogodka, ko sem bil še
povsem mlad pridigar. S sedemindvajsetimi leti
scm prišcl v Essen in izbruhnila je velika stavka
rudarjcv. Sei sem mimo zbranih rudarjev. Tu je stal
človek in vneto govoril ljudem, ki so stali okrog
njcga. Govoril je o Iačnih otrocih, izkoriščevalskih
plačah in nezaposlenosti. Opazil me je, me
prepoznal in zarohnel: „Ha, tu je pridigar! Pridi
sem!" Sei sem k tej skupini. Ljudje so mi naredili
prostor in prišel sem do govornika. Okrog mene je
bilo mogoče sto rudarjev. Govornik je rekel:
„Poslušaj, pridigar! Če obstaja Bog - jaz sicer ne
vem, lahko pa - potem bom, ko umrem, stopil pred
njcga in mu povedal!" In tedaj je zavpil: „Zakaj si

dopustil, da so otroci trpeli lakoto, medtem ko so
drugi hrano odmetavali? Zakaj si dopustil, da so
ljudje trpeli zaradi raka? Zakaj? Zakaj"' In tedaj
mu bom rekel: „Ti, Bog, oddalji se! Umakni se!
BeZi!" Tedaj sem se sam vzkliknil: „Popolnoma
pravilno! Dol s tem Bogom! Dol s takšnim Bogom!"
Proč s teboj, človek!
Nenadoma je vse utihnilo. Govornik se je začudil
in dejal: „Poslušajte, vi ste vendar pridigar! Vi
vendar ne smete vpiti: Dol s tem Bogom!" Potem
sem mu odgovoril: „PosluSaj, ta Bog obstaja samo
v tvojih mislih; Bog, pred katerega lahko ti stopiS,
si dovoliš, da ga pokličeš na odgovornost, da si pred
njim sodnik in on obtoženec. Temu Bogu lahko
tudi sam povem: ,Proč s tem Bogom!' Takšnega
Boga ni. Toda nekaj ti želim povedati: „Obstaja pa
drugi, resnični Bog. Pred njega boš stopil kot
obtoženec in tedaj niti ust ne boš mogel odpreti,
kajti on te bo vprašal: „Zakaj me nisi spoStoval?
Zakaj me nisi klical? Zakaj živiš v nečistosti? Zakaj
si lagal? Zakaj si sovražil? Zakaj si se prepiral?

Zakaj si....?" Tako te bo vprašal. Tedaj ti bo beseda
v grlu zastala. Od tisoč vprašanj nc boš mogel
odgovoriti niti na eno. Ne obstaja Bog, katercmu bi
Iahko rckli: „Proč s teboj!" Toda obstaja sveti, Zivi,
rcsnični Bog, ki bi nam Iahko nekoč rekel: „Proč s
tcboj! Ali ste izpolnjevali vse bozje'zapovedi? Bog
jcmljc svoje zapovedi resno. Obtoženi smo mi, ne
Bog."
Sodoma in Gomora
Rad bi vas seznanil z zgodbo iz Biblije. Bili sta dve
mesti: Sodoma in Gomora, mesti visoke kulture s
prefinjeno civilizacijo. Niso trdili, da Boga ni.
Verjctno je bilo med njimi tudi nekaj pridigarjev.
Toda Boga nisojemali resno. Teptali so vse njegove
zapovedi. V Sodomi je živel pobožni Človek Lot, ki
je govoril: „Z Bogom tako ne smete ravnati! Ne
varajte se, Bog se ne da zasmehovati! Kar človek
seje, to bo tudi žel!" Toda ljudje so odgovarjali: „Ne
hecaj se! Saj ti nisi pridigar! Nehaj govoriti o tern
nesmislu: Kar človek seje, to bo tudi žel!" Toda
nekega jutra se je zgodilo. Bog je najprej rešil Lota

iz mesta, nato pa je dovolil, da sta na mesti z ncba
padala ogenj in žveplo. Kako je to, smo doživeli v
bombardiranju v času vojne. Toda Bog lahko to
naredi tudi brez letal. Lahko si predstavljamo, kako
so ljudje skakali iz postelj in vzklikali: „V klet!"
Zbežali so v kleti. In nato je v kleteh postalo vroče
kot v pečeh. V neki kleti se je znašlo več dobrih
meščanov. Vsi so imeli svoje skrivnosti, kot jih ima
vsak človek danes. V kleti je bilo vse bolj vroče.
Hoteli so ven, a niso mogli, ker je okrog besnel
ogenj. Naenkrat je nekdo rekel: „Ljudje, Lot je
imel prav: Bog resnično živi!" Neka mlada ženska
je dejala: „Potem pomaga le eno: sedaj bi morali
moliti! Kdo zna moliti?" Naenkrat se je slišalo:
„Gospod, vseeno bodi usmiljen! Grešili smo! Pre-
zirali smo te! Toda vseeno prenehaj! Saj si ti Bog
ljubezni, ti si milostljiv! Gospod, usmili se!" Slišal
se je le prasket ognja. Ljudje so začeli vzklikati:
„Bog, zakaj molčišT" Vse je bilo tiho. Slišal se je
samo prasket plamena. Sedaj so lahko le molili ali
kleli - Bog ni več odgovarjal.

Obstaja mcja, katero lahko prckorači človek, mesto
ali narod; mcja nczanimanja za živega Boga. Ko se
ta mcja prcstopi, Bog ne posluša več in ne odgovarja.
Tedaj lahko molite ali preklinjate. On ne odgovarja
vcč. Ta molk jc bila najhujša obsodba Sodome. Bog
jim ni imcl več kaj povcdati!
Ne razumem
Nc razumem Boga. Ne razumem, zakaj Bog tako
vcliko dopušča. A obstaja spomenik in dokaz božje
ljubczni. To je Jezusov križ. „On ni prizanesel
lastncmu Sinu, tcmveč ga je dal za nas vse. Kako
nam torej ne bi z njim podaril tudi vsega drugega?"
Tako pravi apostol Pavel. In tako to tudi je. Ko pod
Jezusovim križem najdem mir z Bogom, potem
nimam več nobenih drugih vprašanj. Ko so bili moji
otroci majhni, so razumeli, kar sem dclal in so mi
zaupali. „Oče bo to dobro naredil!" Ko pod Jezuso-
vim križem najdem mir z Bogom, ko sem božji
otrok, potcm lahko zaupam nebeškemu Očctu. On
vsc dcla dobro.

Moje življenje je uničeno
Sedaj vam moram povedati nekaj o Jczusu. Okrog
Jezusa se je zbrala množica ljudi in on je govoril.
Nenadoma jih je v ozadju nekaj vznemirilo. Ljudje
so začeli govoriti in bežati. Jezus je svoj govor
prekinil: „Kaj se je zgodilo?" Zgodilo se je nekaj
strašnega. Prišel je gobavec. Ali veste, kaj je goba?
Telo se gnoji, čeprav je človek živ. To je grozljivo:
gnoj, ki najeda ušesa, nos, usta. In ta goba je tako
nalezljiva, da se prenaSa tudi z dihanjem. Zato
morajo živeti gobavci v puščavi. Ne smejo priti med
ljudi!
In sem, v to skupino ljudi, je prišel takšen gobavec!
Slišal je za Jezusa, gnalo ga je veliko hrepenenje!
„Rad bi videl rešitelja!" Tako je prišel. In človeku
so naredili prostor! Ljudje so se umaknili. Tedaj so
vpili: „Pojdi! BeZi!" Prijemali so kamenje in pretili.
Toda on se ni dal odgnati. Zelo dobro si lahko
predstavljam, kako je sredi množice nastala prosta
pot, prosta zaradi prestrašenih ljudi. In skozi
nastali prehod gre gobavec vse do Jezusa. Ni stal
pred Jezusom, ampak se je vrgel v prah pred njim

in izjokal rešitelju vso svojo bedo: „Moje življenje
je uničeno, izgubljeno! Jezus, če ti hočeš, me lahko
očistiš (ozdraviš). Pomagaj mi!"
Veste, uničcni človek in Rešitelj, božji Sin, morata
priti drug k drugemu! Tako mora to biti: naša beda
mora priti pred Jezusa! Želim, da odvržete vaše
malo „rcligije" in predate svojo bedo Jezusu. In tu
je pred Jczusom ležal gobavec. „Če hočeš, me mores'
očistili!"
Jezusov dotik
In potem se je zgodilo nekaj neskončno lepega.
Lahko si predstavljam, da je Jezus stopil korak
nazaj od tega uničenega človeka in rekel: „Da,
dobro. Vstani! Bodi čist!" Toda tega ni storil. Jezus
je sei korak naprej in položil svoje roke na bolno
glavo! Ljudje so od strahu vpili: „Gobavca se ne
sme dotakniti!" Biblija poroča: „Jezus se ga je do-
taknil." Nikakršna umazanija za rešitelja ni pre-
gnusna. Nobena beda mu ni prcvelika. On se s svojo
roko tega dotakne. In če je sedaj tukaj kdo, o katerem
nihče ne žcli ničesar vedeti, potem Jezus položi nanj

roko in pravi: „Jaz sem te odrešil, ti moraš biti
moj!" Če je sedaj kdo tukaj, katerega muči gobna
umazanija greha, potem mu Jezus ponuja roko in
pravi: „Bodičist!"
V Jezusu prihaja božja ljubezen k nam v našo bedo,
v naše grehe, v našo umazanijo, v našo bolczen!
JezusjeBožjabeseda,kijepostalačlovek!Nekateri
ljudje pravijo: „Zakaj Bog molči?" Ali ni Bog dovolj
jasno in čudovito govoril?!
Zakaj visiš?
In ta Jezus je bil nekega dne križan, skozi roke in
noge so mu zabili žeblje. Tedaj so križ dvignili.
Okrog križa je bila razbesnela in razvpita množica.
Rimski vojaki so porivali ljudi nazaj. Pridite, pri-
družimo se tej množici, postavimo se pod križ!
Poglejte njega, človeka z Golgote! „Glava je vsa
krvava in ranjena, polna bolečin, prezirana in za-
smehovanas trnjevo krono! Poglejte ga! Vprašajte
ga: „Zakaj ti tukaj visiš?" On pa vam odgovarja:
„Pred Bogom si ti kriv. Ali boš ti plačal to krivico v
10

pcklu ali pa jo jaz plačam tukaj zate. Nckdo mora
plačati! Jaz žclim to storiti zate! Verjemi!"
Jczus jc odncscl na križ grehe sveta - tudi moje;
odncscl je mojo krivico in me spravil z Bogom,
plačal je zame in me kupil za Boga.
Vstalje
In potem so Jezusa položili v grob, ki je bil v skali.
Grob so zapečatili s ploščatim kamnom. Rimski
vojaki so stražili. Zgodaj zjutraj tretjega dne, ko se
je zdanilo, so vojaki zaradi močne svetlobe popa-
dali na tla. Zadnje, kar so videli, je bil Jezus, ki
prihaja iz groba. Ne pripovedujem vam nobene
bajkc. Govorim varrr, ker vem, da je ta Jezus vstal
cxi mrtvih. Ta Jezus, ki je umrl za vas, Zivi! In on vas
poziva. Odločujoče vprašanje vašega življenja je, če
ga boste sprejcli! Bog ne molči, on govori v Jezusu.
Najbolj strašen obisk
Na koncu vam bom povedal še nekaj. Ko sem pred
nckaj dcsetlctji postal pridigar v nekem rudarskem
področju, je bilo strašno. Slišal sem za nekega
11

delavca, ki je doživel v rudniku nesrečo. Na ledja
mu je padla skala. Ohromel je, bil je brez vsakega
upanja v ozdravljenje. Strašno! Obiskoval sem ga
in ta obisk je bil strašen, da, to je bil eden najbolj
strašnih obiskov, ki sem jib. kdajkoli doživel. V
kolibi je bilo veliko rudarjev. Hromec je sedel v
svojem invalidskem vozičku. Ko sem vstopil, je
zavpil: „Ti črnuh, ostani kar zunaj! Kje je bil tedaj
tvoj Bog, ko mi je padla na ledja skala? Zakaj Bog
molči?!" In potem je preklinjal. Bilo je kot v peklu.
Nisem mogel spregovoriti niti besede, zato sem
odšel.
Bog ljubi svet
Med rudarji sem imel nekaj prijateljev in njim sem
povedal o svojem obisku. Čez teden dni, ko sem
ravno hotel začeti z biblično uro, so se s treskom
odprla vrata in prikazal se je voziček s hromim
človekom. Prijatelji rudarji so enostavno odšli ponj
in ga pripeljali na naš shod. Ne vem, če so ga kaj
spraševali, verjetno ne. Tako se je torej znašel pred
menoj. In tedaj sem govoril o odlomku iz Pisma:
12

„Bog je namreč svet tako zelo ljubil, da je dal
lastnega Sina". Govoril sem o Jezusu, Božji besedi,
katero moramo poslušati, in sem nadaljeval: „... da
nihče, ki veruje v Jezusa, ne bo pogubljen." In
človek je poslušal. Prvič je slišal tako govoriti o
Jezusu! Naenkrat mu je postalo jasno.
Želim skrajšati: četrt lcta za tern je sprejel vero v
Gospoda Jezusa. Ne morem vam povedati, kako se
je vse spremcnilo. Njegovo stanovanje je bilo pre-
urejeno. Kjer so se prej slišale kletvice, so sedaj
odmevale pesmi Jezusu. Stari prijatelji so odšli,
prišli so novi. Steklenice z žganjem so izginile, a na
mizi je bila Biblija. Žena in otroci so si oddahnili.
Hvala za zlomljeno hrbtnico
Tik pred njegovo smrtjo sem ga še enkrat obiskal.
Tega ne bom mogel pozabiti. „Amsel," sem ga
vprašal, „kako je?" „Ah," je odvrnil, „odkar sem
predal življenje Jezusu in so mi grehi odpuščeni,
odkar sem božji otrok," in nato je nekaj trenutkov
premiäljeval, nato pa nadaljeval: „je vsak dan kot
sveti večer." Tako lepo se je izrazil rudar, ali ne?!
13

In potem je sledilo nekaj, Cesar ne bom nikoli
pozabil. Tedaj je rekel: „Busch! Kmalu bom umrl,
čutim. In tedaj bom vstopil skozi vrata in stopil
pred Boga. Popolnoma jasno mi je: s smrtjo ni
vsega konec. V večnosti bom stopil pred božji pre-
stol, se vrgel pred njega in se mu zahvalil, da mi je
zlomil hrbtenico."
„Amsel," sem ga prestrašen prekinil, „kaj govo-
riš?"
Tedaj je on odgovoril: „Vem, kaj govorim. Glej, če
do tega ne bi prišlo, če bi me Bog pustil, da bi gel
naprej tako brezbožno, bi prišel v pekel, v večno
obsodbo. Bog je moral tako boleče poseči v svoji
rešilni ljubezni in mi zlomiti hrbtenico, da bi lahko
našel njegovega Sina Jezusa. Po Jezusu sem postal
vesel božji otrok. In zato se mu želim zahvaliti!"
In potem je sledil stavek, ki se mi je nepozabno
vtisnil v spomin: „Boljše je hrom pripadati Jezusu
in biti božji otrok, kot z dvema zdravima nogama
skočiti v pekel!"
Odgovoril sem: „Dragi moj Amsel! Glej, Bog ti je
poslal nekaj strašno težkega. Sprva si zmerjal: ,Kje
14

je bil takrat Bog? Zakaj Bog molči?!' A sedaj si
dojel, zakaj je Bog to poslal. On te je želel pritegnili
k Jezusu, da bi te Jezus lahko pripeljal k Njemu!"
Izdaja:
DUHOVNO OBZORJE,
Celovška 70, Ljubljana
kot samostojno prilogo
Golgotski vestnik 1-2/92
Odgovarja: MIHAEL KUZMIČ
Naklada: 5000 izvodov
Prevod: Franc Kuzmič
Izdano leta: 1992
	    15